Номер провадження: 22-ц/813/7765/21
Номер справи місцевого суду: 519/327/16-ц
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 15 лютого 2017 року, постановленого під головуванням судді Барановської З.І., у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 28 серпня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №500958141, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 60263,03 грн. із сплатою 15,99 % річних строком до 29 серпня 2019 року.

У зв`язку з тим, що позичальник належним чином свої обов`язки не виконував, станом на 16 жовтня 2015 року виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту на загальну суму 85910,33 грн., яка складалася з:

- заборгованості за кредитом у розмірі 60263,03 грн.;

- заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 10764,76 грн.;

- заборгованості по комісії у розмірі 14882,54 грн.

Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 15 лютого 2017 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 60263,03 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 10764,76 грн., заборгованість по комісії у розмірі 14882,54 грн., а всього 85910,33 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір в розмірі 1288,65 грн.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 14 грудня 2020 року було замінено сторону у виконавчому провадженні по виконанню заочного рішення Южного міського суду Одеської області від 15 лютого 2017року по цивільній справі №519/327/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 500958141 зі стягувача ПАТ «Альфа-Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал».

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що рішення суду прийняте з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням усіх фактичних обставин справи.

Апелянт вказав, що переказ та отримання суми кредиту відповідачем у розмірі 60 263,03 грн. на підставі кредитного договору нічим не підтверджено. Позивач на підтвердження даної банківської операції будь-яких документів не надав. У додатках до позовної заяви відсутній документ, який би підтверджував факт перерахування (отримання) будь-яких коштів. Надані позивачем виписка з рахунку відповідача та розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог які заявлені відповідачеві. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту.

Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою бухгалтерського обліку господарських операцій.

Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту (платіжні доручення, меморіалі ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків є правильними.

Також, апелянт звернув увагу, що аналіз положень ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.6., п.3.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за управління кредитом, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Тобто послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції є незаконними, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Крім того, зазначає, що анкету-заяву до кредитного договору було надруковано п`ятим розміром шрифту, що є самостійною підставою для визнання його недійсним, оскільки ця обставина ускладнює споживачу належно вивчити умови такого договору.

Відзиву до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості по сплаті комісії, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 28 серпня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання кредиту № 500958141 (а.с.55 т. 1).

Відповідно до умов кредитного договору банк надав ОСОБА_2 кредит (грошові кошти) на загальну суму 60 263,09 грн. строком до 29 серпня 2019 року.

За користування кредитними коштами у межах установленого строку кредитування, ОСОБА_2 зобов`язався щомісячно сплачувати проценти у розмірі 15,99% річних.

Відповідно до умов кредитного договору (п.2.4. договору) кредит надається позичальнику, шляхом безготівкового перерахування для:

- погашення заборгованості за кредитним договором №500376424 від 28 травня 2013 року на рахунок № НОМЕР_1 , що відкритий позичальником у ПАТ «Альфа Банк», суми грошових коштів у розмірі 27 663,20 грн.

- погашення заборгованості за кредитним договором №500454503 від 01 лютого 2014 року на рахунок № НОМЕР_2 , що відкритий позичальником у ПАТ «Альфа Банк» , суми грошових коштів у розмірі 32 599,83 грн.

- погашення заборгованості за кредитним договором № від на рахунок №, що відкритий позичальником у ПАТ «Альфа Банк», суми грошових коштів у розмірі 0,00 грн.

- власних потреб на рахунок позичальника що відкритий позичальником у ПАТ «Альфа Банк».

- на рахунок № НОМЕР_3 , що відкритий в банку, грошових коштів у сумі, що вказана в п. 2.8.5 розділу №1договору, для оплати комісійної винагороди банку за надання кредиту.

- на рахунок № НОМЕР_3 , що відкритий в банку, грошових коштів у сумі, що вказана в п. 2.8.6 розділу №1договору, для оплати комісійної винагороди банку за перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

Умовами кредитного договору(пп. 2.8.4 п. 2.8 договору) встановлено комісійну винагороду на користь банку: за управління кредитом 1,89% від суми кредиту, сплачується позичальником щомісячно відповідно до графіку платежів починаючи з 1 до 60 місяця користування кредитом (пп. 2.8.1 п. 2.8 договору); за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування агентів банку становить 1,8% від суми переказу без податку на додану вартість, сплачується позичальником кожного разу під час здійснення будь-яких платежів за договором із використанням програмно-технічного комплексу самообслуговування (пп. 2.8.2 п. 2.8 договору); за прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок у касах банку, якщо сума платежу становить до 1500 грн. (включно) - 35 грн., сплачується позичальником за здійснення розрахункового обслуговування в операційних касах банку (пп. 2.8.3 п. 2.8 договору); за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування банку (банкомат з функцією cash-in) - 10 грн., сплачується позичальником у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн. (включно).

Кредитний договір № 500958141, додаток №1 до кредитного договору № 500958141, анкета заява на отримання кредиту власноручно підписані ОСОБА_2 .

Відповідно до вимоги №89676-102-б/б від 20 жовтня 2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про необхідність погашення простроченої заборгованості за договором про надання кредиту № 500958141, посилаючись на те, що станом на 09 жовтня 2015 року прострочення платежу складає 374 днів, загальна сума заборгованості становить 87321 грн. (а.с.65 т. 1).

Згідно списку згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих для відправки 22 жовтня 2015 року письмова вимога направлена ОСОБА_2 за місцем проживання вказаному у договорі (а.с.66-67 т. 1).

Через порушення умов погашення кредиту станом на 16 жовтня 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 85 910, 33 грн., яка складалася із:

- заборгованості за кредитом у розмірі 60263,03 грн.,

- заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 10764,76 грн.,

- заборгованості по комісії у розмірі 14882,54 грн.

Відповідачем не надано доказів, що заборгованість за кредитним договором погашена.

Задовольняючи позов АТ «Альфа-Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_2 не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, тому є наявні підстави для стягнення кредитних коштів на користь банку.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду, за таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В матеріалах справи міститься виписка по особовим рахункам відповідача з 28 серпня 2014 року по 16 жовтня 2015 року (а.с.64 т. 1).

Також, в матеріалах справи міститься надана позивачем довідка-розрахунок заборгованості, з якої вбачається нарахування банком заборгованості по кожному з видів платежів (основний борг, відсотки, комісія) (а.с.63 т. 1).

Наявний у справі розрахунок заборгованості складено відповідно до умов договору і такий розрахунок є хронологічним відображенням стану виконання грошового зобов`язання з консолідованим зазначенням сум нарахувань та погашень.

Згідно з установленою правозастосовною практикою, розмір заборгованості може бути доведено письмовими доказами (в даному випадку розрахунком заборгованості), який перевіряється судом на предмет відповідності умовам договору та співставляється з наявними у справі доказами щодо виконання зобов`язань (доказів на спростування заявлених вимог).

Матеріали справи не містять письмових доказів на спростування заборгованості, невідповідності розрахунку умов договору, контр-розрахунку апелянтом не вказано та суду не надано.

Разом з тим, апелянтом зазначено, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи.

Однак, відповідно до ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч.ч.1,2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний банк України (далі - НБУ) встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених НБУ відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою НБУ від 18 червня 2003 року № 254 (далі Положення №254), визначено перелік первинних документів, які складаються банками незалежно від виду операції, та їх обов`язкові реквізити.

Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою) та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій.

До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні документи, що визначаються нормативно-правовими актами НБУ.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення №254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка.

Таким чином, виписка з особового рахунка є первинним банківським документом та відображає зарахування коштів на рахунок заявника.

В той же час, розрахунок заборгованості за своєю природою є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Даний документ складається на основі виписки за кредитним договором, яка є первинним бухгалтерським документом.

Надана позивачем виписка з особового рахунка підтверджує факт видачі кредитних коштів та наявність заборгованості за кредитним договором.

Звертаючись до суду з позовом банк посилався на те, що позичальник ОСОБА_2 виконував свої зобов`язання за договором не належним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 85 910, 33 грн.

З метою досудового врегулювання спору банк надіслав вимогу позичальнику про дострокове повернення кредиту, яка залишились без реагування. На момент розгляду справи в суді першої інстанції сума заборгованості за кредитним договором не погашена.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановивши, що банк виконав умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе за договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов кредитного договору, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача заборгованості.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що невиконання зобов`язання про сплату кредиту є підставою для стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 всупереч норм ст.ст.12,13,81 ЦПК України не надав суду належні та допустимі докази, не довів їх переконливість, не спростував вимоги позивача. Обов`язок доказування за ЦПК України покладається на сторони. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Тому доводи апелянта, з приводу того, що наданий розрахунок заборгованості та виписка по рахунку є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків співробітників банку, та позивачем не надано до суду первісних бухгалтерських документів є необґрунтованими, з вищевказаних підстав.

Також, посилання заявника на те, що анкету-заяву до кредитного договору надруковано п`ятим розміром шрифту, як на підставу для визнання кредитного договору недійсним, є безпідставними, оскільки відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача, зазначених у договорі про споживчий кредит або в додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону.

Тобто, вказана норма права забороняє друкувати інформацію щодо реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача шрифтом меншого розміру ніж основний текст. Проте, у даному випадку, вся анкета-заява та кредитний договір надруковано однаковим розміром шрифту.

При цьому, даних про те, що, підписуючи анкету-заяву та спірний кредитний договір, ОСОБА_2 вимагав від банку викласти його більшим шрифтом і йому було відмовлено у такій вимоги, ним надано не було.

Враховуючи зазначене, колегія суддів в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками, погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає, що в цій частині, суд першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права розглянув справу та задовольнив в цій частині позов, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 60 263,03 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 10 764,76 грн.

Як вбачається із умов укладеного між сторонами договору, відповідач зобов`язався сплачувати на користь банку комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Заборгованість по сплаті комісії станом на 16 жовтня 2015 року склала 14 882,54 грн.

Щодо стягнення заборгованості за комісією, колегія суддів зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) суд зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору № 500958141 від 28 серпня 2014 року про сплату позичальником на користь банку комісій є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року».

Умовами кредитного договору (пп. 2.8.4 п. 2.8 договору) встановлено комісійну винагороду на користь банку: за управління кредитом 1,89% від суми кредиту, сплачується позичальником щомісячно відповідно до графіку платежів починаючи з 1 до 60 місяця користування кредитом (пп. 2.8.1 п. 2.8 договору); за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування агентів банку становить 1,8% від суми переказу без податку на додану вартість, сплачується позичальником кожного разу під час здійснення будь-яких платежів за договором із використанням програмно-технічного комплексу самообслуговування (пп. 2.8.2 п. 2.8 договору); за прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок у касах банку, якщо сума платежу становить до 1500 грн. (включно) - 35 грн., сплачується позичальником за здійснення розрахункового обслуговування в операційних касах банку (пп. 2.8.3 п. 2.8 договору); за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування банку (банкомат з функцією cash-in) - 10 грн., сплачується позичальником у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн. (включно).

Таким чином, зазначена винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними.

Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 641/11984/15-ц.

Суд на зазначені обставини уваги не звернув, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, але помилився щодо стягнення комісійної винагороди.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про задоволення позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту та відсотків, та приходить до висновку, що суд на законних підставах стягнув заборгованість за кредитним договором №500958141 від 28 серпня 2014 року у загальному розмірі 71 027,79 грн. (яка складається із: 60 263,03 грн. - заборгованість за кредитом; 10 764,76 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом), однак вважає безпідставними висновки суду щодо стягнення заборгованості за комісією, у зв`язку з чим в цій частині рішення підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про неналежне сповіщення розгляду справи, колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження, з тих підстав, що матеріали справи містять докази про обізнаність відповідача про судове провадження, а саме: зворотне повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення (а.с. 79 т. 1) присутність відповідача в судовому засіданні 10 червня 2016 року, що підтверджується журналом судового засідання (а.с. 80 т. 1), телефонограмою ОСОБА_2 з проханням перенести засідання суду 23 листопада 2016 року, у зв`язку з його хворобою (а.с. 88 т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1288,65 грн. (а.с. 52 т. 1).

ОСОБА_2 при зверненні до суду апеляційної інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 1933,50 грн. (а.с. 236 т. 1).

З урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині стягнення заборгованості по комісії - скасуванню, колегія суддів дійшла до висновку про те, що з урахуванням задоволених позовних вимог у розмірі 71 027,79 грн., зурахуванням розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанціях з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1127, 51 грн., а з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_2 241,68 грн.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 15 лютого 2017 року в частині стягнення заборгованості по комісії та стягненню судових витрат скасувати.

Прийняти нову постанову в цій частині.

В задоволені позовних вимог публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комісією відмовити.

Заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 15 лютого 2017 року в частині стягнення заборгованість за кредитом у розмірі 60263,03 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 10764,76 грн. залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», правонаступника публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (код ЄРДПОУ 36799749, місце знаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б) судовий збір у розмірі 1127 гривень 51 копійку.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», правонаступника публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (код ЄРДПОУ 36799749, місце знаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 241 гривню 68 копійок.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 10 грудня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра