Справа № 201/7681/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
10 грудня 2021 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого Цаберябого Б.М.
при секретарі Янченко Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.Кринички справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович, ОСОБА_2 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
Позивач звернувся до суду з цим позовом і вказав, що 03 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DZROGA00000107. З метою забезпечення зобов`язань за вищезазначеним договором 03 березня 2008 року між банком та іпотекодавцем ОСОБА_1 , яка діє як майновий поручитель за ОСОБА_2 по вищезазначеному кредитному договору, було укладено договір іпотеки будинку. Предметом вказаного договору іпотеки став житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 .
Позивачка вказує, що таким чином банк реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений пунктом 24 Договору іпотеки - на підставі рішення суду. Однак, через сім років з часу набрання вищезазначеним рішенням суду позивачці стало відомо, що за заявою АТ КБ «Приват Банк» приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. 25 травня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП № 65568478 з примусового виконання виконавчого напису № 2326 вчиненого 05 серпня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення заборгованості на нерухоме майно житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 . Згідно вищезазначеного виконавчого напису запропоновано стягнення на нерухоме майно, а саме вищезазначений житловий будинок, який належить ОСОБА_1 , яка є майновим поручителем ОСОБА_2 за її кредитними зобов`язаннями перед АТ КБ «Приват Банк» згідно кредитного договору № DZROGA00000107 від 03 березня 2008 року.
Позивачка вважає, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., який зареєстрований в реєстрі за № 2326, є таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений з грубим порушенням чинного законодавства України, оскільки на час його вчинення Банк реалізував раніше своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки нерухомого майна, шляхом звернення з відповідним позовом до суду, який і було задоволено в частині звернення стягнення на нерухоме майно. Крім того, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було належним чином перевірено наявність реальної заборгованості, визначений банком розмір пені перевищує визначений розмір заборгованості за кредитом, окрім того нотаріусом порушено строк за яким проводиться стягнення. Просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 05 серпня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. зареєстрований за № 2326, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.
Представник АТ КБ «Приват банк» в судове засідання не з`явився, про день слухання справи сповіщений, причини своєї неявки суду не повідомив.
Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилась.
Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О.М. в судове засідання не з`явився.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`вилась.
Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивачки мають бути задоволеними з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 03 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DZROGA00000107.
З метою забезпечення зобов`язань за вищезазначеним договором 03 березня 2008 року між банком та іпотекодавцем ОСОБА_1 , яка діє як майновий поручитель за ОСОБА_2 по вищезазначеному кредитному договору, було укладено договір іпотеки будинку. Предметом вказаного договору іпотеки став житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 .
25 травня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП № 65568478 з примусового виконання виконавчого напису № 2326 вчиненого 05 серпня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення заборгованості на нерухоме майно житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 . Згідно вищезазначеного виконавчого напису запропоновано стягнення на нерухоме майно, а саме вищезазначений житловий будинок, який належить ОСОБА_1 , яка є майновим поручителем ОСОБА_2 за її кредитними зобов`язаннями перед АТ КБ «Приват Банк» згідно кредитного договору № DZROGA00000107 від 03 березня 2008 року.
Згідно статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами статті 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Згідно пункту 1.1 вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172.
Строки протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право на примусове стягнення боргу (п. 3.4 глави 16 розділу 11 Порядку).
Згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 для одержання виконавчого напису на іпотечних договорах, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та в Порядку вчинення нотаріальних дій.
Пунктом 3.5 глави 16 Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені в переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженому КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року.
Відповідно до пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника.
Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
В постанові Верховного Суду (справа № 310/9293/15ц від 23.01.2018р.) зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17.
Отже, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
З наданих приватному нотаріусу документів вбачається, що стягувачем не було надано засвідчену виписку з особового рахунку боржника, як того вимагає Перелік, оскільки фактично нотаріусу разом із заявою банком надано лише розрахунок заборгованості, який сам по собі не є первинним документом у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а тому не дозволяє перевірити правильність такого розрахунку, розмір заборгованості та її безспірність, на що нотаріус, вчиняючи оспорюваний напис, уваги не звернув.
В порушення пункту 2 Глави 16 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій, згідно якого вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу відповідачем не було надано нотаріусу належних доказів на підтвердження отримання позивачем та третьої особою письмової вимоги.
Отже, в матеріалах справи відсутні докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, докази надіслання боржнику повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень саме на адресу проживання та реєстрації позивача, а тому у приватного нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком є безспірними. Крім того, банком пропущено трирічний строк звернення до нотаріуса із заявою для вчинення виконавчого напису визначений ст.88 Закону України "Про нотаріат".
Тобто банк вже реалізував своє право на звернення стягнення з ОСОБА_1 , яке було задоволено рішенням суду.
Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, що при розгляді справи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису № 2326 від 05 серпня 2019 року таким, що не підлягає виконанню, знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню. А задоволення позову, суд за правилами ст. 141 ЦПК України покладає на відповідача обов`язок по сплаті 454 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову та 908 гривень судового збору за подання позовної заяви, на користь позивачки.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").
Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 280, 282 ЦПК України суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович, ОСОБА_2 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 05 серпня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. зареєстрований за № 2326, яким запропоновано:
- звернути стягнення на нерухоме майно, а саме житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка народилась в с. Світлогірське Криничанського району Дніпропетровської області, зареєстрованій по АДРЕСА_1 , яка є майновим поручителем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка народилась в смт. Аули Криничанського району Дніпропетровської області, зареєстрованої по за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Криничанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: Б. М. Цаберябий