Справа № 444/3132/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретаря Мандрик І.Я.,

представника позивача - адвоката Покітко Н.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГалІО» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд та просить стягнути з відповідача 25503,21грн. матеріальної шкоди.

Свої вимоги мотивує наступним.

Відповідач працював у товаристві з 04.08.2016р. та був матеріально-відповідальною особою.

Йому постійно видавалися матеріальні цінності, які він повинен був використовувати на об`єктах та повертати залишки.

Однак останній не в повній мірі повертав залишки матеріальних цінностей після закінчення робіт та не в повному обсязі звітував про використання таких.

Наказом від 16.07.2019р. ОСОБА_1 звільнено, оскільки останній подав заяву про це.

Заздалегідь до дати звільнення відповідач був повідомлений листами про необхідність проведення розрахунків з товариством щодо матеріальних цінностей.

ОСОБА_1 15.08.2019р. отримав трудову книжку та був ознайомлений з наказом.

27.08.2019р. за наслідками інвентаризації виявлено борг ОСОБА_1 по матеріальних цінностях на суму 25503,21грн.

Дана заборгованість виникла у зв`язку з недбалим ставленням відповідача до своїх посадових обов`язків, оскільки він отримав низку товарів, матеріалів та комплектуючих зі складу товариства, однак не відзвітував про їх використання в повному обсязі та не повернув усі залишки товарів і матеріалів з робочих об`єктів.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Відповідач в судовому засіданні позову не визнав, подав пояснення, в яких зазначив, що його не було повідомлено про проведення інвентаризації, жодних повідомлень він не отримував і така проведена без його участі.

Позов пред`явлено після його звільнення, а тому дія договору про повну матеріальну відповідальність на дані правовідносини вже не поширюється.

У відповідача є багато працівників, які несуть повну матеріальну відповідальність, яким видавалися такі ж матеріальні цінності, як і йому. Тому, з акту інвентаризації неможливо встановити, що вказана нестача виникла саме з його роботою.

Документи, які долучені до справи, не містять його підпису, а тому не свідчать про те, що саме йому видавалися зазначені в них матеріали.

Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ТзОВ «ГалІО» здійснює надання послуг з монтажу водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування, директором якого є ОСОБА_2 , що стверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та наказом №45-К від 01.07.2011р.

Відповідач ОСОБА_1 з 04.07.2016р. працював на посаді виконавця робіт будівельно-монтажної дільниці (далі БМД) ТзОВ «ГалІО», що стверджується наказом (розпорядженням) №16-К від 02.07.2016р.

Відповідно до договору від 04.07.2016р., на ОСОБА_1 покладено повну відповідальність за забезпечення зберігання довірених йому матеріальних цінностей.

04.07.2016р. між сторонами укладено договір про захист конфіденційної інформації та комерційної таємниці підприємства.

Наказом №23 від 03.03.2018р. на ОСОБА_1 покладено обов`язки начальника будівельно монтажної дільниці без звільнення від основної роботи на період з 03.03.2018р. на весь час до прийняття на роботу основного працівника, з встановленням йому доплати в розмірі 10% посадового окладу начальника БМД.

16.07.2019р. винесено наказ №15-к про припинення трудового договору (контракту), яким ОСОБА_1 з 15.08.2019р. звільнено з посади виконавця робіт будівельно монтажної дільниці ТзОВ «ГалІО», на підставі заяви останнього.

Відповідно до фіскальних чеків та накладних, ОСОБА_1 надіслано поштовим зв`язком повідомлення №171 від 09.08.2019р. про необхідність з`явитися та підписати обхідний лист у всіх структурах підприємства, а також відзвітувати до 15.08.2019р. про використання матеріальних цінностей або повернути такі цінності товариству.

Наказом від 19.08.2019р. створено тимчасову комісію для проведення інвентаризації товаро-матеріальних цінностей, закріплених за ОСОБА_1 .

Згідно акта від 27.08.2019р., борг ОСОБА_1 за матеріальні цінності становить 25503,21грн.

На підтвердження видачі ОСОБА_1 матеріальних цінностей позивачем надано накладні-вимоги, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, акти приймання виконаних будівельних робіт, підсумкові вартості ресурсів, розрахунки загальновиробничих витрат, відомості по обліку витрат, акти на закупівлю послуг, відомості витрачених ресурсів витрат підрядника.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності, права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав та умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП України, умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП Українипрацівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу, укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що виходячи з вимог ст. 15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст. 130, 135-3,137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Таким чином, обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності, зокрема, і повної матеріальної відповідальності згідно зі ст. 134 КЗпП України, є встановлення вини особи, у взаємозв`язку із іншими умовами такої відповідальності, що передбачені ст. 130 КЗпП України.

Причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім).

Статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» встановлено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Водночас згідно зі ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» передбачено основні принципи на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, серед яких зокрема: повне висвітлення, послідовність, безперервність, превалювання сутності за формою.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку:

- п.1.2. Господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

- п. 2.4. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Позивач зазначав, що причиною виникнення збитків є неналежне виконання своїх трудових обов`язків відповідачем, який отримав низку товарів, матеріалів та комплектуючих зі складу, однак не відзвітував про їх використання та не повернув усі залишки матеріалів з робочих об`єктів.

Разом з тим, надані позивачем документи про видачу товарів, матеріалів та комплектуючих не містять відомостей, що такі видавалися саме відповідачу, в них відсутні підписи останнього, в окремих документах взагалі відсутні прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка отримувала вказані цінності, а тому дані документи не свідчать про те, що вказані матеріальні цінності видавалися саме відповідачу і нестача таких матеріалів має місце саме з вини останнього.

Крім того, не доведеним є те, що ТзОВ «ГалІО» протягом всього періоду видачі та використання вказаних матеріальних цінностей вживалися достатні заходи щодо встановлення недостачі цих цінностей, щодо отримання пояснень з приводу нестачі, службові розслідування фактів нестачі продукції не проводилося, обставини нестачі не з`ясовувалися.

Інвентаризація матеріальних цінностей проведена лише 27.08.2019р. вже після звільнення відповідача та у його відсутності. Крім того, акт інвентаризації не містить посилання на жодні документи, на підставі яких встановлено, що недостача матеріальних цінностей мала місце, а також, що причиною такої недостачі були винні дії саме ОСОБА_1 .

Також недоведеним залишилось те, що товариство створило належні умови для забезпечення повного збереження ввірених працівнику матеріальних цінностей, як це передбачено п. 2 договору про повну матеріальну відповідальність.

Враховуючи вищезазначене, позивачем не доведено наявності прямої дійсної шкоди та причинного зв`язку між протиправною і винною дією чи бездіяльністю відповідача і цією шкодою, що є підставою відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ГалІО» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ГалІО», , місцезнаходження: вул.Морозна,31/35, м.Львів.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 15.02.2020р.

Головуючий: М. Я. Адамович