ПОСТАНОВА

Іменем України

09 грудня 2021 року м. Кропивницький

справа № 390/1400/20

провадження № 22-ц/4809/1288/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О. Л., Мурашка С. І.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Шевченко І. М.) від 11 травня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що на підставі договору № б/н від 13 жовтня 2010 року про надання банківських послуг банк відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок і встановив на ньому початковий кредитний ліміт, який надалі збільшив до 40000,00 грн. Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердив, що Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку, з якими він письмово ознайомлений, складає договір про надання банківських послуг.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 16 вересня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 84819,62 грн, яка складається з наступного: 50615,76 грн - заборгованість за простроченим «тілом» кредиту; 17687,28 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 16516,58 грн - пеня.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог АТКБ «ПриватБанк» відмовлено повністю.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених АТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог. При цьому суд послався як на недоведеність позивачем, що договір був укладений саме на тих умовах, які вказані у позовній заяві.

Крім того суд встановив, що грошові кошти з рахунку позивача були зняті іншими особами злочинним шляхом поза волею відповідача, що встановлено вироком суду та виключає його відповідальність за завдані збитки.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач АТКБ «ПриватБанк» подав до суду апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що наявними у справі доказами підтверджується, що відповідач отримав емітовану банком кредитну картку із встановленим на ній кредитним лімітом, використовував надані йому банком кошти на умовах платності користування та відповідальності у формі штрафу за несвоєчасне повернення кредиту й сплату процентів. Відповідач тривалий час виконував умови договору, але згодом перестав надавати банку кошти для сплати заборгованості. Ці обставини підтверджуються інформацією, які міститься у наданій банком до суду виписці з рахунку відповідача про рух коштів, яку суд належно не оцінив. Крім того, суд не врахував правовий висновок Верховного Суду у справі № 200/564/18.

Зміст відзиву на апеляціну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог чинного законодавства, суд врахував всі фактичні обставини цієї справи, надав належну оцінку наявним доказам, правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Встановлені судом першої інстанції неоспорювані обставини:

13 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (у зв`язку зі зміною типу товариства змінено назву на АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання клієнтом банку анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі - Умови та правила).

Відповідно до цієї анкети-заяви позичальник в повному обсязі приєднався до Умов та правил, які розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua, і які разом із пам`яткою клієнта і тарифами складають договір банківського обслуговування.

У зв`язку з приєднанням ОСОБА_1 до Умов та правил банк відкрив йому поточний картковий рахунок на ім`я відповідача та встановив на ньому кредитний ліміт, який згодом збільшував.

Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» банк видав відповідачу платіжні картки № НОМЕР_1 зі строком дії з 12 червня 2012 року по березень 2016 року, № НОМЕР_2 зі строком дії з 19 липня 2013 року по травень 2017 року, № НОМЕР_3 зі строком дії з 19 травня 2017 року по березень 2021 року.

За даними позивача відповідач порушив свої зобов`язання по поверненню кредиту і станом на 16 вересня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 84819,62 грн, яка складається з такого: 50615,76 грн - заборгованість за простроченим «тілом» кредиту; 17687,28 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 16516,58 грн - пеня.

На підставі виписки з рахунку суд встановив, що відповідач з червня 2012 року користувався платіжними картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 . Кошти використовувалися відповідачем для придбання товарів та послуг. Він також здійснював поповнення рахунку власними коштами. Всі операції по рахунку оброблялись у день їх здійснення клієнтом.

Відповідач звертався із заявою до АТ КБ «Приватбанк» з проханням заблокувати картки та повідомив, що біля парку «Дендропарк» з вул. Євгена Тельнова у місті Кропивницькому невідомі вчинили напад на нього, нанесли йому тілесні ушкодження та відкрито викрали у нього мобільний телефон Samsung Galaxy S5 16 Gb white, мобільний телефон Nokia, а також гаманець у якому знаходились кошти в сумі та платіжні картки AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_3 , а також картка Ощадбанку для пенсійних виплат.

Вироком Кіровський районний суд міста Кіровограда від 10 лютого 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання, зокрема за таке:

08 грудня 2018 року, приблизно о 19:00 год., ОСОБА_2 разом з не встановленою слідством особою, йшли вулицею Євгена Тельнова в м. Кропивницький. В цей час, біля входу в «Дендропарк» у ОСОБА_2 , та невстановленої слідством особи виник умисел на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_2 за попередньою змовою з не встановленою особою, діючи умисно, повторно, шляхом спричинення удару в область голови, повалили ОСОБА_1 на землю. Надалі ОСОБА_2 , разом з не встановленою особою, діючи з метою подолання опору потерпілого ОСОБА_1 , нанесли останньому ряд ударів в ліву область грудної клітки, а також декілька ударів в область обличчя спричинивши, вказаними діями, потерпілому тілесні ушкодження у виді синця в лівій вилицевій ділянці та нижній щелепі зліва, грудній клітині зліва, які згідно з висновком судово-медичної експертизи належать до категорії легких тілесних ушкоджень. Подолавши реалізацію свого злочинного умислу вони відкрито викрали належний потерпілому мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S5 16Gb white», вартість якого становить 2538,33 грн, мобільний телефон «Nokia», гаманець в якому були гроші в сумі 1300 грн, та банківські картки банку Приват Банк за номерами: НОМЕР_4 , НОМЕР_6 , НОМЕР_5 . Після чого, ОСОБА_2 разом з не встановленою слідством особою з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_1 матеріальної шкоди на зальну суму 3838,33 грн.

Пізніше, точний час не встановлено, продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на незаконне заволодіння майном потерпілого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 спільно з невстановленою досудовим слідством особою, скористались раніше викраденим мобільним телефоном «Samsung Galaxy S5 16Gb white», у додатку «Приват 24» виконали операції по зміні ПІН-коду раніше викрадених банківських карток Приват Банк за номерами: НОМЕР_4 , НОМЕР_6 , НОМЕР_5 . Після цього, у банкоматі № 6651, належному ПАТ КБ «Приват Банк», розташованому за адресою: м. Кропивницький, проспект Правди, 2 г, шляхом використання раніше викраденої банківської картки № НОМЕР_5 , та введення заздалегідь зміненого ПІН-коду, ОСОБА_2 спільно з невстановленою досудовим слідством особою повторно таємно викрали, належні потерпілому ОСОБА_1 , гроші в сумі 4000 гривень, які й отримали в даному банкоматі.

09 грудня 2018 року з 10 год. 09 хв до 15 год 06 хв, продовжуючи реалізацію раніше визначеного злочинного умислу, у банкоматах № 0528 що розташовані в м. Кропивницький за різними адресами ОСОБА_2 спільно з невстановленою досудовим слідством особою, шляхом здійснення транзакцій по зняттю готівкових коштів на суму 3000 грн, 5000 грн, 2000 грн, 3000 грн, 4000 грн, та 5000 грн, 5000 грн, відповідно, з кредитної картки потерпілого ОСОБА_1 , № НОМЕР_7 таємно викрали вказані грошові кошти, викраденим розпорядившись на власний розсуд чим спричинили потерпілому ОСОБА_1 , матеріальні.

Крім цього, 09 грудня 2018 року о 19 год. 57 хв, ОСОБА_2 спільно з невстановленою досудовим слідством особою перебували у магазині «Вересень №29», що знаходиться за адресою м. Кропивницький, вул. Волкова, 11 , де придбали з метою особистого вживання продукти харчування, а для розрахунку використали раніше викрадену банківську картку потерпілого ОСОБА_1 , № НОМЕР_7 , здійснивши транзакцію по списанню коштів в сумі 454,90 грн, чим вчинили фактичне таємне викрадення коштів та заподіяли ОСОБА_1 , матеріальні збитки.

Також 09 грудня 2018 року о 20 год 55 хв, ОСОБА_2 спільно з невстановленою досудовим слідством особою перебували у магазині «АТБ маркет», що знаходиться за адресою м. Кропивницький, вул. Вокзальна, 74, де придбали з метою особистого вживання продукти харчування з використанням для розрахунку викраденої банківської картки потерпілого ОСОБА_1 , № НОМЕР_7, здійснивши транзакцію по списанню коштів в сумі 1036,70 грн, чим спричинили потерпілому ОСОБА_1 , матеріальні збитки на загальну суму 1036,70 грн.

10 грудня 2018 року в з 0 год 06 хв до 08 год 32 хв, продовжуючи реалізацію раніше визначеного злочинного умислу, спрямованого на викрадення грошових коштів з банківських карток потерпілого ОСОБА_1 , з банкоматів, що розташованї за різними адресами в м. Кропивницький, ОСОБА_2 спільно з невстановленою досудовим слідством особою, з використанням кредитної картки потерпілого ОСОБА_1 , № НОМЕР_7 шляхом здійснення транзакцій на суми 3000 грн, 5000 грн, 1800 грн, 3000 грн, 1800 грн, 4300 грн зняли готівкові кошти чим спричинили потерпілому ОСОБА_1 , матеріальні збитки.

09 грудня 2018 року о 10 год 21 хв ОСОБА_1 надіслав електронний лист зі своєї електронної поштової скриньки ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну скриньку позивача у якому повідомив про втрату трьох його карток ПриватБанку: пенсійної, кредитної і зарплатної, та просив їх заблокувати, що підтверджується видруком електронного листування (а.с. 125), а 10 грудня 2018 року він особисто письмово повідомив про ці обставини працівників відділення банку.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1069 ЦК України чкщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Натомість за змістом ст. 599 ЦК України, виконання зобов`язання, проведеного належним чином, припиняє його.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Колегія суддів виходить з того, що у справах про відповідальність боржника за невиконання зобов`язання, зокрема грошового, саме позивач (кредитор) зобов`язаний довести наявність невиконаного зобов`язання, підстави його виникнення та розмір.

У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні.

Сторони визнають існування між ними договірних відносин, які виникли 13 жовтня 2010 року у зв`язку із відкриттям банком відповідачу поточного рахунку, його кредитуванням та розрахунково-касовим обслуговуванням.

Відповідач визнає, і це підтверджується матеріалами справи, зокрема, випискою з поточного рахунка, що він використовував кошти, які надав йому банк в межах кредитного ліміту поточного рахунка.

З виписки з поточного рахунку відповідача (а. с. 45 на звороті) вбачається, що в період з 09 жовтня по 09 грудня 2018 року будь-які операції по рахунку не здійснювалися, а його баланс був нульовим.

Заборгованість за «тілом» кредиту, яку просить стягнути позивач (50615,76 грн), утворилася з 09 по 10 грудня 2018 року внаслідок здійснення кількох з використанням випущеної позивачем платіжної картки № НОМЕР_8 , яка видана ОСОБА_1 , перекатів коштів (розрахунку за придбання товарів у магазинах) та здійснення операцій з одержання коштів у готівковій формі з банківських автоматів на загальну суму 54402,90 грн (а. с. 40).

Вироком Кіровський районний суд міста Кіровограда від 10 лютого 2021 року, який набрав законної сили та на підставі ч. 6 ст. 81 ЦПК України має преюдіційне значення у цій справі, встановлено, що 09 - 10 грудня 2018 року злочинним шляхом ОСОБА_2 та невстановлена особа заволоділи платіжною карткою № НОМЕР_8 і належними ОСОБА_1 телефонами, зокрема тим, що використовувався ним як фінансовий, з використанням за стосунку «Приват 24» змінили ПІН-код цієї картки, отримали доступ о рахунку ОСОБА_1 та з використанням викраденої платіжної картки здійснили операції з переказу кошті та оплату за придбані товари на суму 52191,60 грн (без урахування комісій банку за операції зняття коштів в готівковій формі).

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу унормовано Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон № 2346-ІІІ).

Так, пунктами 14.12, 14.16 Закону № 2346-ІІІ передбачено, що користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.

Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року N 705 (далі - Положення) передбачено, зокрема, таке:

п. 7. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

п. 9. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 754/15020/15-ц зроблено висновок, що "користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України і у постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15".

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. І хоча суд першої інстанції у своєму рішенні не послався на відповідні статті Закону № 2346-ІІІ та пункти Положення, він, встановивши факти незаконного використання платіжної картки та ПІН-коду не з вини відповідача по справі, вирішив справу на підставі цих норм.

При цьому 09 грудня 2018 року ОСОБА_1 у відповідь на електронне привітання банку з нагоди Дня народження, яке відповідач відзначав 08 грудня 2019 року, повідомив банк про втрату ним платіжних карток та просив заблокувати рахунки, надіславши на електронну адресу банку електронного листа з власної електронної скриньки, яку використовував для спілкування з банком. Позивач не заперечував цю обставину та наданий позивачем на її підтвердження доказ - видруг електронного листування.

Отже, банк міг запобігти неправомірному заволодінню грошима (заподіянню збитків) третіми особами, які викрали у відповідача платіжні картки, фінансовий телефон та змінили ПІН, але не вжив таких заходів.

Не можуть бути враховані судом положення пунктів 1.1.2.11, 1.1.2.19 Умов та правил надання банківських послуг, у редакції затвердженій наказом від 06 березня 2010 року 3 СП-2010-256, а також будь-які наступні зміни до них про спосіб та строк повідомленя клієнтом банку про втрату контролю над електронним платіжним засобом так, як відповідно до п. 14.9 ст. 14 Закону № 2346-ІІІ банк зобов`язаний під час видачі електронного платіжного засобу надати користувачеві примірник договору, правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу, але доказів виконання цієї умови позивач не надав, а відповідач заперечував укладення договору саме на таких умовах.

З огляду на важливість повідомленої позивачем банку інформації про викрадення у нього мобільних телефонів та платіжних карток і його прохання про зупинення платіжних операцій, враховуючи можливі наслідки незаконних операцій з їх використанням, банк мав можливість вжити адекватний засіб реагування, передбачений п. 7 Положення, та недопущення настання збитків.

З урахуванням того, що відповідач не вчиняв жодних дій або бездіяльності, які потягли б втрату ним електронних платіжних засобів та ПІН-коду, а таож те, що він, встановивши факт викрадення у нього фінансового телефону і платіжних карток, повідомив банк про цю подію та просив зупинити платіжні операції по рахунку, однак банк своєчасно не відреагував на його повідомлення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ризик збитків від здійснення несанкціонованих операцій несе банк.

Крім того, суд враховує, що до 08 грудня 2018 року відповідач не мав заборгованості перед банком, що підтверджується наданими самим банком доказами.

Отже, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи, визначив характер правовідносин сторін та вирішив спір відповідно до закону, який регулює спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку доказів та неврахування відомостей виписки по рахунку не спростовують правильність рішення суду.

Інший аргумент апеляційної скарги про неврахування судом висновку Верховного Суду, який сформульовано у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, не заслуговує на увагу позаяк обставини цих справ є різними.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 травня 2021 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Текст цієї постанови складено 09 грудня 2021 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді О. Л. Дуковський

С. І. Мурашко