П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/11544/19

Провадження № 22-ц/4815/87/21

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Харечко С.П.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини):

о 15 год. 12 хв. 26.10.2020 у м. Рівне

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 02.11.2020

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач1: Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз";

відповідач2: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут";

представники учасників справи:

відповідача1 адвокат Міщенко Микола Іванович;

відповідача2 адвокат Середа Оксана Валеріївна;

за участі: представників відповідачів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" адвоката Середи Оксани Валеріївни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз", Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" про визнання рішення з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу газорозподільних систем від 25 жовтня 2016 року недійсним та зобов`язання провести перерахунок об`ємів спожитого газу за адресою позивача відповідно до норм, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 №203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників",

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" (далі АТ "Рівнегаз"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" (далі ТОВ "Рівнегаз збут") про визнання рішення з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу газорозподільних систем від 25 жовтня 2016 року недійсним та зобов`язання провести перерахунок об`ємів спожитого газу за адресою позивача відповідно до норм, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 №203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників". Мотивуючи вимоги, вказувалося про те, що в жовтні 2016 року на адресу позивача відповідачем1 було направлено копію акту про порушення №7 від 12.10.2016, де зазначалося про порушення споживачем мешканцями житлового будинку АДРЕСА_1 Кодексу газорозподільних систем в частині відмови від встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу. Встановлення цього вузла провадиться за кошти ПАТ "Рівнегаз" відповідно до п. 5 глави 1 розділу Х Кодексу газорозподільних систем у редакції, що діяла на момент складання акту, ст. 2 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" та ст. 18 Закону України "Про ринок природного газу". В подальшому ПАТ "Рівнегаз" також було направлено повідомлення про зміну режиму нарахування об`ємів природного газу, що відбулося за наслідками розгляду 25 жовтня 2016 року комісією ПАТ "Рівнегаз" з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу газорозподільних систем вказаного акту. Починаючи з листопада 2016 року, ТОВ "Рівнегаз збут" як постачальник газу побутовому споживачу почало нараховувати спожитий газ виходячи з об`єму встановленого ПАТ "Рівнегаз" як Оператором газорозподільної системи (далі Оператор ГРМ), тобто 9, 8 м3. Вважає, що зазначене оспорюване рішення є таким, що суперечить законодавству, і підлягає до скасування.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ТОВ "Рівнегаз збут" провести перерахунок об`ємів спожитого газу за адресою позивача у АДРЕСА_2 , відповідно до норм, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" зі змінами та доповненнями на період з листопада 2016 року по квітень 2017 року.

Вирішено питання про судові витрати.

Позивач: ОСОБА_1 ; місце прож.: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач1: АТ "Рівнегаз"; місцезнаходження: 33027 м. Рівне, вулиця І. Вишенського, буд. 4; .

Відповідач2: ТОВ "Рівнегаз збут"; місцезнаходження: 33027, вулиця І. Вишенського, буд. 4; .

У поданій апеляційній скарзі відповідач покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, які фактично полягали у порушенні норм процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про те, що суд зробив висновок, який суперечить дійсним обставинам справи, а саме, що ТОВ "Рівнегаз збут" повинно нести відповідальність за вимогою про зобов`язання провести перерахунок об`ємів спожитого газу за адресою ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" зі змінами та доповненнями за час із листопада 2016 року по квітень 2017 року. Так, заявник вважає, що є неналежним відповідачем у справі, оскільки АТ "Рівнегаз" і ТОВ "Рівнегаз збут" не є підпорядкованими одне одному юридичними особами, вони здійснюють різну господарську діяльність та виконують різні ліцензійні функції. Тобто газорозподільна система, по якій пересувається газ, знаходиться в управлінні АТ "Рівнегаз", а газ як товар, який пересувається по ній та продається населенню, належить ТОВ "Рівнегаз збут". Постачання природного газу за адресою проживання позивача здійснюється ТОВ "Рівнегаз збут" на умовах укладеного з позивачем Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого НКРЕП від 30.09.2015 №2500 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року №1386/2783, тоді як розподіл природного газу за цієї адресою здійснюється виключно Оператором ГРМ, який є АТ "Рівнегаз" також на підставі укладеного з ОСОБА_1 . Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕП від 30.09.2015 №2498 та Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕП від 30.09.2015 №2494. Отже, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу за адресою позивача як споживача визначається відповідно до підпункту 1 п. 4 розділу ІV Типового договору постачання на підставі даних про об`єкт (обсяг) газу, що визначається споживачем та Оператором ГРМ АТ "Рівнегаз".

Тому вважає, що при вирішенні справи судом залишено без уваги правові висновки Верховного Суду, що зафіксовані у постановах від 08 липня 2020 року у справі №210/5132/19 та від 07 лютого 2020 року у справі №592/2396/17, а також позицію Рівненського апеляційного суду у постанові від 14 лютого 2019 року у справі №569/20003/17.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову до ТОВ "Рівнегаз збут" повністю.

Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи чи їх представниками не подавався, хоча про таке процесуальне право їм було роз`яснено.

Позивачем та АТ "Рівнегаз" рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2020 року не оскаржувалося.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Рівнегаз збут" про зобов`язання провести перерахунок об`ємів спожитого газу відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників", тоді як в решті учасниками справи це судове рішення не оскаржувалося.

Таким чином цей факт унеможливлює перегляд апеляційним судом цього рішення в частині відмови позивачу в позові до АТ "Рівнегаз" про визнання недійсним рішення комісії ПАТ "Рівнегаз" з розгляду актів про порушення споживачами природного газу Кодексу газорозподільних систем від 25 жовтня 2016 року.

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕП від 30 вересня 2015 року №2498, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Виходячи з договірних умов, АТ "Рівнегаз" є Оператором ГРМ та суб`єктом, на якого покладено спеціальні обов`язки визначати об`єми природного газу побутовим споживачам. Компетенція ж розрахунку по с особових рахунках споживачів нарахованих об`ємів природного газу належить до повноважень ТОВ "Рівнегаз збут".

Оскільки суб`єктивне цивільне право позивача було порушено помилковим нарахуванням об`ємів спожитого газу, тому це право підлягало судовому захисту через відновлення перерахунку.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Як з`ясовано, 17 жовтня 2016 року ПАТ "Рівнегаз" на адресу мешканців житлового будинку АДРЕСА_1 було направлено копію акту про порушення №7 від 12 жовтня 2016 року, де вказувалося про порушення споживачем Кодексу газорозподільних систем в частині відмови від встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу, яке проводиться за кошти ПАТ "Рівнегаз" на підставі п. 5 глави 1 розділу Х Кодексу газорозподільних систем у редакції, що діяла на момент складання акту, ст. 2 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" та ст. 18 Закону України "Про ринок природного газу".

В подальшому, 25 жовтня 2016 року, комісією ПАТ "Рівнегаз" з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу газорозподільних систем було розглянуто зазначений акт. Прийнятим рішенням змінено режим нарахування об`ємів природного газу з листопада 2016 року, а саме ПАТ "Рівнегаз" почало здійснювати нарахування мешканцям житлового будинку АДРЕСА_1 як споживачу природного газу виходячи зі встановленого Оператором ГРМ об`єму 9, 8 м3 з розрахунку на одну особу.

Вважаючи, що рішення комісії ПАТ "Рівнегаз" з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу газорозподільних систем від 25 жовтня 2016 року є недійсним, а тому нараховані об`єми спожитого природного газу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" за жовтень 2016 року квітень 2017 року підлягає до перерахунку, у червні 2019 року в суд звернувся ОСОБА_1 як споживач з відповідним позовом до АТ "Рівнегаз" і ТОВ "Рівнегаз збут".

Суд першої інстанції погодився із вимогами позивача частково, відмовивши у задоволенні вимоги до АТ "Рівнегаз" про визнання недійсним рішення комісії ПАТ "Рівнегаз" з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу газорозподільних систем від 25 жовтня 2016 року та задовольнивши вимогу до ТОВ "Рівнегаз збут" про зобов`язання провести перерахунок об`ємів спожитого газу за адресою ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" за жовтень 2016 року квітень 2017 року.

Згідно зі ст.ст. 901-903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу особисто.

У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 1, 12, 37 Закону України "Про ринок природного газу" в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин, постачальник природного газу суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу, а оператор газорозподільної системи суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників).

Постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно з встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах.

Оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором.

Оператор газорозподільної системи забезпечує здійснення покладених на нього цим Законом функцій за рахунок своїх фінансових, матеріально-технічних, людських та інших ресурсів.

Пункт 13 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, що затверджені постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496, у редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, передбачає, що розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний період.

За умовами укладеного між сторонами Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2500 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року №1386/2783 в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин, постачання природного газу у квартиру АДРЕСА_4 , де мешкає ОСОБА_1 , здійснюється ТОВ "Рівнегаз збут", яке і є постачальником природного газу споживачеві.

Між тим, розподіл природного газу за зазначеною адресою на користь ОСОБА_1 здійснюється Оператором ГРМ, яким є АТ "Рівнегаз", відповідно до укладеного між ними Типового договору розподілу природного газу, який затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498 та Кодексу розподільних систем, що затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494.

За пунктом 7.1 Типового договору розподілу природного газу Оператор ГРМ зобов`язаний, зокрема, забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по споживачу, у т.ч. формування загального об`єму та обсягу розподілу (споживання) природного газу споживачу за відповідний період; здійснювати перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу по об`єкту споживача відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Натомість Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам вказує, що об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу (пункт 4.4. розділу ІV).

Приходячи до переконання про обґрунтованість апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги те, що об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу за адресою: АДРЕСА_2 , визначається на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, що визначений споживачем та Оператором ГРМ АТ "Рівнегаз". Тобто для проведення розрахунку вартості спожитого природного газу ТОВ "Рівнегаз збут" щомісяця отримує від АТ "Рівнегаз" інформацію про обсяги спожитого природного газу в розрізі окремого побутового споживача. Ідентифікація споживачів здійснюється за допомогою ЕІС-кодів. Після отримання інформації від Оператора ГРМ про обсяги розподіленого газу споживачу ТОВ "Рівнегаз збут" проводить виключно нарахування за поставлений газ, помноживши обсяг на ціну (вартість) газу за кожен розрахунковий місяць.

Правові висновки у подібних правовідносинах уже висловлені Верховним Судом у постановах від 07 лютого 2020 року у справі №596/2396/17 та від 08 липня 2020 року у справі №210/5132/19.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, ТОВ "Рівнегаз збут" не несе відповідальності за правильність нарахування Оператором ГРМ об`ємів спожитого природного газу споживачем і тому не є належним відповідачем, адже такі обов`язки покладені законом на АТ "Рівнегаз". Тому в позові до заявника слід відмовити.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність врахування позиції Рівненського апеляційного суду, що зафіксована у постанові від 14 лютого 2019 року у справі №569/20003/17, то з ними погодитися не можна. Так, в Україні діє нормативна система права, яка не пов`язує вирішення судової справи з наслідками вже розглянутої судом того ж самого рівня подібної справи, рішення в якій набрало законної сили.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.

Спонуканнями для скасування судового рішення в оскаржуваній частині відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність зроблених судом попередньої інстанції висновків обставинам справи, що призвело до застосування норм матеріального права, які не підлягали застосуванню.

На підставі ст.ст. 901-903 ЦК України, ст.ст. 1, 12, 37 Закону України "Про ринок природного газу" в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин, пункту 13 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, що затверджені постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496, у редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, керуючись ст. ст. 368, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" адвоката Середи Оксани Валеріївни задовольнити.

Скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2020 року в частині зобов`язання "Рівнегаз збут" провести перерахунок об`ємів спожитого газу за адресою ОСОБА_1 у АДРЕСА_2 , відповідно до норм, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" зі змінами та доповненнями, на період з листопада 2016 року по квітень 2017 року та стягнення 768, 40 гривень судового збору.

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" про зобов`язання провести перерахунок об`ємів спожитого газу за адресою позивача відповідно до норм, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 №203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників".

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 16.02.2021

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків