ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2021 року м. Чернівці

справа № 713/945/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Литвинюк І.М., Лисака І.Н.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування у справах дітей Вашківецької об`єднаної територіальної громади, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2020 року, (головуючий у 1-й інстанції Кибич І.А.),-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в період з 15 вересня 2010 року 05 жовтня 2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого є спільна дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 , у будинку її батьків, які постійно керують їх родиною, чинять тиск та мають негативний вплив не тільки на колишню дружину, а також і на сина.

З моменту розлучення, у них почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні їхнього сина, відвідуванні, так як почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони ОСОБА_2 , її батьків та співмешканця колишньої дружини, які проживають разом із сином, стосовно неможливості нормального спілкування батька із рідним сином. Всі намагання мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки ОСОБА_2 перешкоджає та штучно створює такі обставини через, які він не може нормально зустрічатися з сином.

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/31/21

У травні 2019 року він звернувся до органу опіки та піклування, пов`язаної з захистом прав дитини Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області із заявою, про встановлення порядку побачення з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням виконкому Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області №30 від 30 травня 2019 року було встановлено порядок побачення ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 . У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Вижницького районного суду Чернівецької області із позовною заявою, про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 12.09.2019 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Рішення виконує, вчасно сплачує аліменти на утримання рідного сина ОСОБА_3 . У жовтні 2019 року прийшов до будинку батьків ОСОБА_2 , у якому вони проживають, із наміром побачити рідного сина, але ОСОБА_2 умисно не надала такої можливості.

У квітні 2020 року звернувся до органу опіки та піклування, із заявою обстежити матеріально-побутові умови сім`ї ОСОБА_2 , так як не мав жодної можливості побачитись із рідним сином ОСОБА_3 , і 13 квітня 2020 року працівниками органу опіки та піклування було здійснено огляд, і працівником органу опіки та піклування було рекомендовано ОСОБА_2 надати можливість батькові ОСОБА_1 , поспілкуватись із рідним сином. 02 травня 2020 року повторно звернувся у Вижницьке відділення поліції та 15 травня 2020 року отримав відповідь про те, що дане питання вирішується тільки в судовому порядку.

Вказував, що намагається налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у його вихованні, утриманні, розвитку його здібностей та забезпечувати всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Його права як батька, сьогодні є порушеними. Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, а саме переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою. Бажає мати можливість вільно, без участі будь-яких інших осіб спілкуватися з сином, вирішувати абсолютно любі питання пов`язанні з його розвитком, як фізичним, так і духовним, підвищувати його свідомість щодо оточуючого його світу, забезпечувати його усім необхідним та виховувати свого сина у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, батька. Ніякі сторонні особи, крім нього, як рідного батька, не зможуть всьому цьому навчити ОСОБА_3 , забезпечити це все йому, а також замінити дитині спілкування з батьком та самого батька.

Просив суд зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визначити йому наступні способи для участі у вихованні сина ОСОБА_3 , особисте спілкування: побачення два рази на тиждень: субота та неділя із 09.00 год. до 20.00 год. за місцем його проживання, перебування, а також мати можливість на вихідні та святкові дні вільно брати сина, із виїздом до місця свого проживання, спільний відпочинок: другу половину літніх канікул дитина проводить із батьком в нього вдома, по місцю проживання ОСОБА_1 , необмежене спілкування з сином ОСОБА_3 , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення ОСОБА_1 із сином або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком; зобов`язати ОСОБА_2 , за два дні до дня його зустрічі з сином, надати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2020 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визначити способи участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 , наступним чином. У вигляді побачення з дитиною та особистого спілкування:

щосуботи, щонеділі з 10-00 год. до 18-00 год. з правом перебування за місцем проживання ОСОБА_1 , а також відвідування культурних та дитячих розважальних закладів під час побачень без присутності ОСОБА_2 ; у свята: дні народження та святкові дні з 10-00 год. до 14-00 год.;під час літніх канікул другу половину канікул дитина ОСОБА_3 перебуватиме у батька ОСОБА_1 по місцю його проживання без присутності ОСОБА_2 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючи з вказаним судовим рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що нею чиняться перешкоди позивачу у спілкуванні з сином, оскільки жодних належних доказів, які б підтверджували дану обставину немає. Просить виключити із мотивувальної частини оскаржуваного рішення твердження суду про здійснення нею перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, оскільки таке твердження є неправомірним. Також на підтвердження позовних вимог суд першої інстанції необґрунтовано зіслався на факти звернення позивача до правоохоронних органів, оскільки в жодному із наданих листів не вказано, що нею чиняться перешкоди позивачу у спілкуванні із сином, тому не може слугувати доказом на підтвердження вказаної обставини.

Зазначає, що судом першої інстанції проігноровано її пояснення в частині того, що позивач з 02 травня 2020 року жодного разу не приходив до сина, що свідчить про умисне не виконання своїх батьківських обов`язків та несвоєчасно сплачує мізерні аліменти.

Вказує що рішення суду є незрозумілим і потребує роз`яснення, оскільки в рішенні не зазначено, де має право перебувати син щосуботи та щонеділі з 10.00 год до 18.00 години в селі Тисовець Строжинецького району чи в м. Чернівці, не конкретизовано в чиї дні народження та в які саме святкові дні з 10.00 години по 14.00 годину позивач має право бачитися із сином, не конкретизовано як саме визначити другу половину літніх канікул. Потребує роз`ясненню судове рішення і в тій частині - визначений судом спосіб участі батька у вихованні дитини є його правом чи обов`язком, чи він зобов`язаний дотримуватися такого способу участі у вихованні дитини.

Посилається на те, що при встановленні способу спілкування суд має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, при цьому суд першої інстанції грубо порушив цей баланс, визначивши, що всі вихідні, всі святкові дні та всі дні народження позивач повинен проводити із сином при цьому позбавивши матір такого права.

Просить скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2020 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_5 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вказує, що відповідач навмисно не виконує рішення органу опіки та піклування, а твердження позивача що вона не чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною є надуманими та спростовуються доказам по справі.

Зазначає, що він не має змоги бачитися із сином, тому змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Рішення суду першої інстанції зазначеним нормам не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у спілкуванні із сином, вважав, що позивач позбавлений можливості безперешкодно спілкуватися із сином, тому визначив спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні дитини.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх таким що не відповідають обставинам справи, постановлені з порушенням норм права.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабою та дідом.

Частинами першою і другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі статтею 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Права батьків щодо виховання дитини розцінюються, як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Судом встановлено, що з 15.09.2010 року по 05.10.2017 року позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області було розірвано.

В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 , у сторін народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 11.08. 2014 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кашкайн, Португалія.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 12.09.2019 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1800 гривень, щомісячно. Рішення суду набрало законної сили. З мотивувальної частини рішення вбачається, що ОСОБА_3 проживає з матір`ю і знаходиться на її утриманні.

Згідно з частиною першою статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Зважаючи на вказані вимоги Закону питання участі у спілкуванні та вихованні дитини одного із батьків, який проживає окремо, потребує детального з`ясування та вивчення, а поспішність непослідовність та неповнота з`ясування істотних обставин у вирішенні вказаного питання суперечить вказаним вимогам закону.

На обґрунтування своїх тверджень щодо створення перешкод у спілкування з дитиною ОСОБА_1 посилається на те, що маючи рішення виконкому Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області №30 від 30.05.2019 року, у жовтні 2019 року він прибув до будинку відповідача з наміром побачити сина, однак відповідачка умисно не надала йому такої можливості, тому він звернувся із заявою до поліції.

З копія відповіді Вижницького ВП Кіцманського ВПГУНП в Чернівецькій області №5690/123/48/01/19 від 23.10.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 надано відповідь на його звернення з приводу заборони колишньої дружини ОСОБА_2 спілкуватись та бачитись із сином ОСОБА_3 від 18.10.2019 року згідно якої встановлено відсутність ознак адміністративного чи кримінального правопорушення (а.с.14).

На повторне звернення позивача, Вижницьким ВП Кіцманського ВПГУНП в Чернівецькій області №123/48/01/20 від 15.05.2020 року надано відповідь з якої вбачається, що ОСОБА_1 на його звернення з приводу заборони колишньої дружини ОСОБА_2 спілкуватись та бачитись із сином ОСОБА_3 від 02.05.2020 року роз`яснено, що проведеною перевіркою встановлено відсутність ознак адміністративного чи кримінального правопорушення. Даний спір вирішується в судовому порядку (а.с.16)

Проте, вказані документи підтверджують тільки факт звернення позивача із заявами до правоохоронних органів, а не сам факт порушення ОСОБА_2 , прав ОСОБА_1 , як батька.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що відомості, зазначені позивачем у поданих до правоохоронних органів заявах, не свідчать про їх реальне існування. Тобто поданням заяви або повідомлення про вчинення злочину особа висловлює своє суб`єктивне бачення ситуації, надає певні оціночні судження діям особи, якою, на думку заявника, вчинене правопорушення. У разі, якщо проведеною перевіркою не підтверджено ознак кримінального чи адміністративного правопорушення, уповноважена службова особа складає мотивований висновок, який затверджує відповідний керівник, з приєднанням пояснень, рапортів тощо.

Зі змісту наданих позивачем висновків за результатом розгляду його заяв не вбачається жодного посилання на встановлення будь-якого факту перешкоджання з боку ОСОБА_2 у спілкуванні батька із сином.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із твердженнями апеляційної скарги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що нею чиняться перешкоди позивачу у спілкуванні з сином, оскільки жодних належних доказів, які б підтверджували дану обставину немає, тому такі посилання обґрунтовані та підставні.

Однак, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо роз`яснення рішення суду першої інстанції не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки відповідно до ч.1 ст.271 ЦПК України за заявою учасників справи суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту самого рішення. В даному випадку такі вимоги апеляційної скарги є безпідставними, оскільки дане рішення суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку і не набрало законної сили .

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це, орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Вашківецької міської ради №310 від 30 травня 2019 року про встановлення порядку побачення ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 , встановлено наступний порядок побачення, а саме: щосуботи та щонеділі з 10 до 16 годин; раз в тиждень по буднях для відвідування дитячих заходів та дитячих розважальних установ: у свята: дні народження та інші святкові дні; у період хвороби безперешкодне відвідування дитини за місцем фактичного знаходження (проживання). Попереджено ОСОБА_2 про відповідальність за вчинення перешкод ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , а також попереджено батьків про відповідальність за збереження життя, здоров`я та належне виховання дітей у відповідності до вимог чинного законодавства України. (а.с.10).

Посилання ОСОБА_1 у позовній заяві та у відзиві на апеляційну скаргу, щодо невиконання відповідачкою рішення виконавчого комітету Вашківецької міської ради №310 від 30 травня 2019 року про встановлення йому порядку побачення з малолітнім сином, не знайшли свого підтвердження, оскільки будь-яких обставин та фактів, які б свідчили про те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з сином та позбавляє його можливості брати участь у його вихованні у спосіб, визначений рішенням виконавчого комітету, не зазначено та не було встановлено.

В даному випадку існування між сторонами неприязних стосунків утруднює погодження ними форм та методів спілкування із дитиною, однак це не свідчить про вчинення з боку ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні батька з сином та позбавлення його можливості брати участь у його вихованні у порядку, визначеному висновком органу опіки та піклування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про передчасність звернення позивача до суду із вказаним позовом, оскільки обставин, які підтверджували б порушення його прав, а також належних та допустимих доказів порушення його права, матеріали справи не містять.

Разом з тим, судовому захисту, що передбачає застосування міри державного примусу, підлягають лише порушені права, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2019 року справа №381/930/17 (провадження №61-1511ск18).

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність доказів, які підтверджують вчинення дій відповідачкою, які свідчать про перешкоджання вільного спілкування позивача із сином, оскільки матеріли справи не містять жодних даних про факти звернення позивача до відповідачки та вчинення нею перешкод у його спілкуванні з сином шляхом не виконання рішенні органу опіки та піклування, що залишено поза увагою суду.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Фактично дані позовні вимоги слід вважати спробою батька у якнайшвидший спосіб відновити своє, на його думку, порушене право без врахування інтересів відповідача, а в першу чергу їх дитини, враховуючи, що існує рішення виконавчого комітету Вашківецької міської ради №310 від 30 травня 2019 року про встановлення порядку побачення ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 , яким визначений порядок спілкування батька із сином, і доказів ухилення виконання якого, не надано.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір суд першої інстанції не правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, неповно дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну правову оцінку, внаслідок чого ухвалив незаконне рішення, яке не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з урахуванням вимог процесуального закону з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір в сумі 1891 гривню 80 копійок за подання до суду апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними. Залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00№23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29.09.2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, на підставі викладених вище обґрунтувань.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2020 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування у справах дітей Вашківецької об`єднаної територіальної громади, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1891 гривню 80 копійок в рахунок відшкодування витрат понесених за оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 17 лютого 2021 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.М. Литвинюк

І.Н. Лисак