Справа № 539/2475/19
Провадження № 2/539/204/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді - Даценка В.М.,

з участю секретаря - Шрейтер С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 підписала заяву б/н від 23.02.2011 року, підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.

Так, відповідач ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 1400 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 30% за користування кредитними коштами.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за відповідним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

В свою чергу відповідач не виконує зобов`язання за договором, в зв`язку з чим станом на 31.05.2019 року у неї виникла заборгованість в сумі 192070,20 гривень, яка складається з наступного: 1378,16 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 184362,87 гривень - заборгованість за відсотками; 6329,17 гривень - нарахована пеня та комісія.

Скориставшись своїм правом щодо на свій розсуд вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 120252,51 гривня, яка складається з наступного: 1378,16 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 118874,35 гривень - заборгованість за відсотками за період з 23.02.2011 року по 31.10.2018 року.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, в позові прохає розглянути справу за його відсутності

Відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Антіхович В.В. в судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшло письмове клопотання щодо розгляду справи без його участі та без участі відповідача. Крім цього, представник відповідача звернувся до суду з письмовим клопотанням щодо застосовування строків позовної давності.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 23.02.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання останньою заяви-анкети про приєднання до Умов та Правили надання банківських послуг (а.с.7), згідно умов якого відповідач отримала кредитні кошти в сумі 1400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі. Невід`ємною частиною цього договору, як зазначено у позові, є "Умови та правила надання банківських послуг", якими визначені терміни його повернення, розмір та підстав нарахування відсотків, комісії, штрафів та пені (а.с.9-32) і які не містять власноруч поставленого підпису відповідача.

Так, відповідачеві 01.03.2011 року було видано кредитну картку № НОМЕР_1 , термін дії якої до 11/14, і надана картка більше не перевипускалась, що підтверджується довідкою позивача (а.с.116).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Також, згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що свої зобов`язання за відповідним кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредитні кошти по обумовленому кредитному ліміту, а відповідач, у свою чергу, не виконувала зобов`язання, щодо виплати заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого склалась заборгованість, яка станом на 31.05.2019 року становить 192070,20 гривень, і складається з: 1378,16 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 184362,87 гривень - заборгованість за відсотками; 6329,17 гривень - нарахована пеня та комісії.

Крім цього, позивачем надано виписку по кредитному рахунку ОСОБА_1 станом (а.с.117-120) та фото клієнта з карткою (а.с.121)

В даному позові позивач ставить питання щодо стягнення з боржника частину вищевказаної заборгованості, а саме в сумі 120252,51 гривня, яка складається з наступного: 1378,16 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 118874,35 гривень - заборгованість за відсотками за період з 23.02.2011 року по 31.10.2018 року

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема процентів за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині зазначив, що їх розмір і порядок нарахування визначені витягом з Тарифів та Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, які є невід`ємною частиною спірного договору.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

В свою чергу роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені, за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Таким чином, вимоги банку щодо стягнення відсотків, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по її сплаті позивачу у анкеті-заяві, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

З наведених підстав, суд дійшов висновку про те, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брала на себе самі такі зобов`язання зі сплати процентів та пені за неналежне виконання зобов`язання.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

У відповідності до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення пред`явлених вимог щодо стягнення 118874,35 гривень - заборгованості за відсотками за період з 23.02.2011 року по 31.10.2018 року.

Що стосується суми тіла кредитного ліміту в розмірі 1378,16 гривень суд зазначає наступне.

Згідно статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

У спірних правовідносинах сторони погодили строк кредитування у межах строку дії картки, що визначається останнім календарним днем місяця і року, на який картку було випущено. Після закінчення строк дії картки продовжується шляхом надання клієнту картки з новим строком дії.

Встановлено, що 01.03.2011 року відповідачу було видано кредитну карту, термін дії якої до 11/14, доказів іншого перевипуску карти, матеріали справи не містять.

Отже, вимоги банку про стягнення тіла кредиту після закінчення строку кредитування, який збігається зі строком дії картки, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та є безпідставними.

В межах строку кредитування банк має право на звернення до суду з відповідною вимогою про стягнення коштів до відповідача з дотриманням строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлена спеціальна позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша, п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту, яка рахується по кредитній карті № НОМЕР_1 , термін дії якої закінчився 11.2014 року.

Крім цього, дослідивши розрахунок заборгованості, наданий позивачем та проаналізувавши його встановлено, що остання проплата в сумі 141,20 гривень проведена була 05.11.2013 року (а.с.4), у зв`язку з чим заява відповідача про застосування строку позовної давності підлягає задоволенню з огляду на строковий характер спірних правовідносин та збіг позовної давності за обґрунтованими вимогами позивача про стягнення тіла кредиту в сумі 1378,16 гривень в межах строку кредитування на час подання до суду позову, оскільки фактично строк позовної давності збіг 07.11.2015 року (по останній проплаті); 01.11.2014 року (по терміну дії карти), а позивач звернувся до суду з позовом 21.06.2019 року.

На підставі вищевикладеного, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 526, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2-13, 81, 141, 247, 264, 265 ЦПК України суд , -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М.Даценко