ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1947/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/5937/21 Категорія: 305000000 Пересунько Я. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року :

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, Черкаська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Черкаській області,

особа, що подала апеляційну скаргу - Головне управління Національної поліції в Черкаській області,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 серпня 2021 року у складі судді Пересунько Я.В.,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями і рішеннями органів досудового розслідування та прокуратури щодо притягнення особи до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17 лютого 2018 року старшим слідчим слідчого відділу Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітаном поліції Богдан С.О. внесено відомості до ЄРДР за №0001161 по ч. 1 ст. 185 КК України та 20 листопада 2018 року №0008057 по ч. 3 ст. 357 КК України стосовно ОСОБА_1 за вчинення крадіжки майна і незаконне заволодіння документами.

Постановою прокурора Черкаської місцевої прокуратури від 22 листопада 2018 року матеріали обох проваджень об`єднано в одне та присвоєно єдиний номер №0001161.

22 листопада 2018 року ОСОБА_1 , було повідомлено про підозру за ч. 1 ст.185, ч. 3 ст. 357 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі

30 січня 2019 року до суду передано обвинувальний акт щодо ОСОБА_1 , в якому зазначено, що 6 лютого 2018 року о 19 год. 27 хв. вона, перебуваючи в ТРЦ «Депот» у той час, коли її чоловік ОСОБА_1 разом із спільною неповнолітньою дочкою знаходились в залі розважального центру, умисно з корисливих мотивів підійшла до дорожньої сумки чоловіка, яка зберігалась в гардеробі центру на першому поверсі, звідки таємно викрала 5 000 грн., ключі від приватного будинку в с.Степанки Черкаського району Черкаської області, паспорт громадянина України, картку платника податків, посвідчення ветерана державної кримінально-виконавчої служби України, пенсійне посвідчення чоловіка та його банківську картку з пенсійними коштами в розмірі 4 000 грн., чим вчинила кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України.

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 9 серпня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2020 року, ОСОБА_1 визнано невинуватою у пряд`явленому їй обвинуваченні за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України.

Вказує, що незаконними діями ГУНП в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури їй заподіяно моральну шкоду, яка відобразились у негативних змінах в її житті, зокрема: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання, насторога, тривога, емоційні реакції при згадувані події, фіксованість уваги на необхідності відновлення свого авторитету за місцем роботи та серед друзів і знайомих, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту через постійне відвідування органів досудового розслідування та суду, тимчасова відірваність від активного соціального життя, неможливість займатися повноцінно вихованням дітей, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, дратівливість, почуття образи, обурення, приниження гідності під час перебування під слідством і судом протягом 22 місяців внаслідок безвідповідального ставлення до своїх обов`язків органів розслідування і прокуратури.

Посилаючись на вказані обставини вважає, що має право на стягнення моральної шкоди за період із дати внесення стосовно ОСОБА_1 відомостей про кримінальне правопорушення до ЄДРСР - 17 лютого 2018 року і до набрання законної сили виправдувальним вироком суду - 28 січня 2020 року. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 87 306 грн., розрахунок якого наводить, виходячи з наступного: 10 місяців х 3723 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2018 року) та з січня 2019 року - 12 місяців х 4173 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2019 року), що всього становить 87 306 грн.

Також, вважає, що у зв`язку з кримінальним переслідуванням їй було відмовлено в отриманні візи для виїзду з сином до США, для отримання якої вона сплатила консульський збір за розгляд заяв на отримання візи в розмірі 8640 грн. (на двох осіб) та за візовий супровід - 4 000 грн. А тому розмір матеріальної шкоди, який був завданий позивачу становить 12 640 грн.

Просила стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку з відповідного рахунку ГУ Державної казначейської служби України в Черкаській області Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 87 306 грн. моральної шкоди та 12 640 грн. матеріальної шкоди.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 85 200 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що строк перебування ОСОБА_1 під судом та слідством необхідно обраховувати з 22 листопада 2018 року по день набрання законної сили виправдувальним вироком суду - 28 січня 2020 року, що в сукупності становить термін 14 місяців і 6 днів, з врахуванням мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2021 року, що становить 6000 грн., а тому виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, ураховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнала позивач у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, розмір відшкодування моральної шкоди становить 85 200 грн. (6 000 грн. х 14 місяців і 6 днів = 85 200 грн.).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ГУНП в Черкаській області подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції, при ухваленні рішення, були порушені норми матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на нібито неправомірні дії слідчих під час розслідування кримінального провадження, проте не надає жодного доказу про оскарження дій слідчих в кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та неправильно застосував норми законодавства до спірних правовідносин. Рішення суду є таким, що постановлене на припущеннях та домислах, не ґрунтується на доказах.

Судом не враховані конкретні обставини справи, поза доказуванням залишилися характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, зокрема тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, погіршення стану здоров`я. З цього приводу суд не вказав, які докази були досліджені і чим це підтверджується.

Не досліджено питання якими конкретно діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, так як сам факт притягнення позивача до відповідальності не є фактом спричинення йому моральних страждань.

27 жовтня 2021 року представник ГУ Державної казначейської служби України у Черкаській області - Ярош С. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказував, що апеляційну скаргу ГУНП в Черкаській області слід задовольнити, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 серпня 2021 року скасувати.

ГУ Державної казначейської служби України у Черкаській області в апеляційному порядку рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 серпня 2021 року не оскаржувало.

У відзиві від 8 листопада 2021 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу ГУНП в Черкаській області - без задоволення.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, що 22 листопада 2018 року старшим слідчим СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області капітаном поліції Богдан С.О. повідомлено ОСОБА_1 про те, що вона підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 357 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та незаконне заволодіння будь - яким способом паспортом або іншим важливим документом, що підтверджується повідомленням про підозру (а.с. 20-21).

Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 6 серпня 2018 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_1 (а.с.22-23).

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 9 серпня 2019 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч.1 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 357 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченою (а.с.11-13).

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2020 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 9 серпня 2019 року залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення.

Тобто, вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 9 серпня 2019 року набрав законної сили 28 січня 2020 року.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання.

Приписами ст. 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.5 ст.9, ч.6 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Питання про відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю у кримінальному процесі, врегульовано ст.130 КПК України, якою передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

У своєму позові ОСОБА_1 просила стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 87 306 грн. за період перебування під слідством та судом, а саме з 17 лютого 2018 року, тобто внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄДРСР і до набрання законної сили виправдувальним вироком суду - 28 січня 2020 року.

Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Нормами, які регламентують відшкодування, зокрема, моральної шкоди є положення ст.1167 та ст.1176 ЦК України.

Так, статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт (що також передбачено ч.1 ст.1176 ЦК України); 3) в інших випадках, встановлених законом.

Крім того, спеціальною правовою нормою ч.ч.2,6.7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Так існує спеціальний ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зі змісту ст.1 якого слідує, що його дія поширюється на осіб, які незаконно зазнали обмеження будь-якого їх права внаслідок застосування щодо них органами досудового розслідування, прокуратури чи суду заходів впливу за положеннями КПК та КК України.

Згідно п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до п.5 ст.3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.

Частинами п`ятою та шостою статті 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури ісуду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи (статті 1173-1174 ЦК України).

В пункті 9 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п.10.1 цієї ж постанови Пленуму ВСУ при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у справі, якщо це передбачено відповідним законом, наприклад, ст.9 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність». Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону - ст.1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Аналізуючи у взаємозв`язку встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, вищенаведені норми законодавства, які регламентують відповідні правовідносини, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Так як ОСОБА_1 , перебувала у статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні, проводилися відносно неї слідчі дії, а саме обшук, згідно ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 6 серпня 2018 року, за результатами розгляду даного кримінального провадження її було виправдано судом, тобто в період з 22 листопада 2018 року - повідомлення про підозру по 28 січня 2020 року - набрання вироку законної сили (14 місяців та 6 днів), ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно визначено саме такий період перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, тобто з дати пред`явлення підозри особі до набрання законної сили вироку суду, а не з дати внесення відомостей до ЄРДР, як просила позивач.

В силу положень п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вона має право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначається, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ч.ч.2, 3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про необхідність відшкодування ОСОБА_1 за рахунок державного бюджету завданої здійсненням щодо неї кримінального провадження в якому її було вироком суду виправдано, моральної шкоди, розмір якої визначається з урахуванням вимог відповідного законодавства.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір шкоди, вірно виходив з розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2021 року, яка становить 6000 грн.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення змісту наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування (тобто ухвалення відповідного рішення по суті спору у справі).

Колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника стосовно того, що судом першої інстанції не досліджено питання якими конкретно діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, вважаючи, що сам факт притягнення позивача до відповідальності не є фактом спричинення йому моральних страждань.

Перебування в якості обвинуваченого при досудовому розслідуванні та судовому розгляді кримінального провадження, спричиняє в особи суттєві моральні страждання та визначальним чином впливає на її життєвий устрій. Тобто, сам факт перебування під слідством та судом особи, яку виправдано у відповідному кримінальному провадженні, свідчить про наявність у неї права на відшкодування моральної шкоди, визначеного законом - ст.ст.1, 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», незалежно від оцінки правомірності дій органів досудового розслідування та суду.

Також, не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи скаржника стосовно того, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та неправильно застосував норми законодавства до спірних правовідносин, а рішення суду є таким, що постановлене на припущеннях та домислах, не ґрунтується на доказах. Дані доводи скаржника не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються змістом самого рішення, яке прийняте у дотриманням норм ст. 263 ЦПК України.

Колегія суддів також вважає не обґрунтованими доводи, що судом не враховані конкретні обставини справи, поза доказуванням залишилися характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, зокрема тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, погіршення стану здоров`я, так як не зазначено які докази судом були досліджені і чим це підтверджується.

Як вбачається із вищенаведених норм права, сам факт перебування особи під слідством та судом та прийняття відносно неї виправдувального вироку є підставою для стягнення моральної шкоди.

У прохальній частині апеляційної скарги ГУНП в Черкаській області ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції повністю.

Даним рішенням, окрім стягнення моральної шкоди, також вирішена вимога про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 12 640 грн., яку ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що у зв`язку з кримінальним переслідуванням їй було відмовлено в отриманні візи для виїзду з сином до США, для отримання якої вона сплатила консульський збір за розгляд заяв на отримання візи в розмірі 8640 грн. (на двох осіб) та за візовий супровід - 4 000 грн. А тому, розмір матеріальної шкоди, який був завданий їй становить 12 640 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні даної вимоги, посилався на те, що судом не здобуто доказів причинно - наслідкового зв`язку між притягненням позивачки до кримінальної відповідальності та відмовою в отриманні нею візи, а тому відсутні підстави для відшкодування їй майнової шкоди у виді понесених витрат на оформлення документів для виїзду до США. Із змісту листа за підписом консульського офіцера посольства США в Україні вбачається, що позивачці відмовлено в отриманні неімміграційної візи на підставі ст.214(b) акту про Імміграцію та Громадянство, оскільки мета її запланованої діяльності у США не відповідала категорії неімміграційної візи, по яку вона зверталась.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів. Підстав та мотивів для скасування рішення суду в цій частині скаржник, у своїй апеляційній скарзі, не навів.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим й таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382. 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 серпня 2021 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Н. І. Гончар

Ю. В. Сіренко

Т. Л. Фетісова