Провадження №2/748/114/21
Єдиний унікальний № 748/2807/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Хоменко Л.В.,

секретаря Однолько Ю.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куликівському та Чернігівському районах Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах у розмірі 111 758 грн. 21 коп., що нарахована за період з 01 січня 2018 року по 31 жовтня 2019 року в межах виконання виконавчого листа № 2/748/738/13 від 12 вересня 2013 року виданого Чернігівським районним судом Чернігівської області про стягнення аліментів.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2005 року, від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2013 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі Ѕ частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 серпня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття. Після стягнення аліментів вони з відповідачкою проживали разом та вели спільне господарство. Позивач сплачував аліменти та забезпечував дітей одягом та продуктами, оплачував комунальні послуги. Станом на 18 листопада 2016 року заборгованість по аліментах була відсутня, виконавчий лист повернуто стягувачу. 10 жовтня 2019 року старшим державним виконавцем за заявою відповідача відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 12 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей, відповідно до довідки - розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 31 грудня 2019 року за період з 01 січня 2018 року по 31 жовтня 2019 року складає 111 758 грн. 21 коп. Втім, протягом вказаного періоду до 31 жовтня 2019 року позивач та відповідач спільно проживали, їх відносини за своєю суттю грунтувались на інституті сім`ї, спільному побуті, вони були пов`язані взаємними правами та обов`язками, позивач приймав належну участь в вихованні та утриманні дітей. Раніше він звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів та звільнення його від заборгованості по аліментах з підстав погіршення стану здоров`я та тривалості звернення відповідача із виконавчим листом до виконавчої служби, а саме у жовтні 2020 року. У частині позову про звільнення заборгованості по аліментах судом було відмовлено. Зазначає, що весь спірний період працював у філії " Управління " Укргазтехзв`язок" Акціонерного товариства " Укртрансгаз" та отримував достатню заробітну плату, за рахунок якої повністю забезпечував свою сім`ю. Відповідачка ж не працювала і доходу не мала. Зазначає, що з відповідачем проживали однією сім`єю, тому вважає, що його права істотно порушені і він має право на звільнення від заборгованості по сплаті аліментів.

Ухвалою Чернігівського районного суду від 03 грудня 2020 року відкрито загально позовне провадження.

23 грудня 2020 року відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, у якій вона просить відмовити в повному обсязі ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, оскільки вказані позивачем обставини не відповідають дійсності. Зазначає, що з позивачем проживали в одному будинку, але не проживали однією сім`єю та не вели спільного побуту, коштів на утримання дітей позивач не надавав, вона повністю забезпечувала дітей всім необхідним сама. З травня 2019 року позивач почав проживати окремо з іншою сім`єю. Ксерокопії фотографій не можуть бути підтвердженнням доводів позивача проїх спільне проживання однією сім`єю. Крім того, позивач, знаючи, що існує заборгованість по аліментах, жодного разу не звертався з відповідною скаргою про оскарження розрахунку.

28 грудня 2021 року позивачем надано відповідь на відзив, в якому він зазначає, що факт проживання його з відповідачем однією сім`єю до 31 жовтня 2019 року, участь його у вихованні та утриманні дітей та відсутність претензій відповідача щодо сплати аліментів, підтверджуються показами ОСОБА_3 , які зафіксовано у судовому засіданні технічними засобами в ході розгляду справи № 748/2210/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та звільнення від заборгованості по аліментах. Вважає, що наявність зазначених позивачем істотних обставин дають йому право на звернення до суду з позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача адвокат Захаров Є.М. позовні вимоги не визнали, вважали їх безпідставними та необгрунтованими.

Представник третьої особи Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куликівському та Чернігівському районах Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Судом встановлено, що рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 травня 2019 року у справі № 748/1002/19, яке набрало законної сили 18 червня 2019 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 29 вересня 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції.

Рішенням Чернігівського районного суду від 11 листопада 2020 року зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 за рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2013 року, на утримання двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/2 до 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від заборгованості по аліментах відмовлено.

З представленої довідки № 64-14 від 20 жовтня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 працює в філії «Управління «Укргазтехзв`язок» АТ Укртрансгаз" на посаді електромонтера лінійних споруд електрозв`язку та проводового мовлення 4 розряду Олишівського цеху технологічного зв`язку Київського територіального центру «Газтехзв`язок» з 18 червня 2007 року по теперішній час.

17 жовтня 2019 року старшим державним виконавцем відкрито виконавче провадження № ВП№60334072 з виконання виконавчого листа № 2/748/738/13 від 12 вересня 2013 року, виданого Чернігівським районним судом Чернігівської області про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання дітей.

Згідно довідки -розрахунку заборгованості по аліментах вбачається, що боржник ОСОБА_1 станом на 31 грудня 2019 року має заборгованість по аліментах 111 758 грн. 21 коп. за період з 01 січня 2018 року по 31 жовтня 20219 року. (а.с.16, 17,18). Зазначений розрахунок позивачем у встановленому порядку не оскаржувався і не спростований.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виходячи з приписів ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право пред`явити позов з вимогою зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до ч.3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Отже, платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або інших обставин, що мають істотне значення та можуть бути безумовною підставою для звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів.

Наведені в позові обставини, які не підтверджені відповідними доказами, не можуть слугувати підставами для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами.

Допитані судом свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надали покази, що з 01 січня 2018 року по 19 жовтня 2019 року, позивач та відповідач проживали як сім`я, що у відповідача був дублікат заробітної картки позивача, що у жовтні 2019 року сім`я витратила 20 000 грн. на дитячий одяг та шкільні речі. Надали покази, що позивач та відповідач тримали господарство курей, качок, свиней, обробляли город. Свідок ОСОБА_9 крім того наголосила на неприязних відносинах з відповідачем через поведінку її дітей. Обидва свідки про заробітну картку позивача знають з чужих слів: сина та співробітників позивача.

Свідок ОСОБА_10 , рідна тітка відповідача, надала покази, що відповідач тримала господарство, обробляла город, продавала городину, домовлялась про різну роботу по господарству: оранку, привезення дров. Позивач гроші їй давав " видавками", гроші він тримав у барсетці. Позивач продавала городину, працювала в різний період на різних роботах.

Свідок ОСОБА_11 зазначила, що вони дружили сім`ями, позивач працював на роботі, відповідач вела господарство. Як у їх сім`ї розподілялись гроші їй невідомо.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження доводів позову, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 у спірний період спільно проживали та за якою адресою, суду не надого жодних довідок. Так само не надано відповідних доказів на підтвердження тверджень позивача, що відповідач ОСОБА_3 у спірний період не працювала та доходу не мала.

Жодних розписок, квитанцій про купівлю одягу чи речей дітям позивач суду не надав, покази, допитаних судом свідків, не є належним доказом матеріального стану сім`ї та підтвердженням участі позивача в утриманні дітей, тим більше, що це їм відомо з чуток по селу.

Досліджені судом ксерокопії фотограції з дня народження спільної доньки сторін у січні 2019 року не можуть бути належним доказом на підтвердження доводів позивача про участь позивача в утриманні дітей.

Покази відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та звільнення від заборгованості по аліментах ( Справа 748/221/20) , оголошені у судовому засіданні, про те, що претензій до сплати аліментів у відповідача не було, дітей позивач утримував, є загальними фразами, які не містять, ні розміру, ні періоду, і не можуть бути належним доказом для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах, оскільки у даному судовому засіданні зазначені обставини відповідачем заперечуються, а на їх спростування позивачем не надано жодного доказу.

Позивач звернувся до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів через рік після відкритя виконавчого провадження ( 10 жовтня 2019 року), не надав суду доказів чи намагався взагалі погашати заборгованість, не надав доказів про поточну сплату аліментів.

Доводи позивача про те, що у спірний період між сторонами існували взаємні права та обов`язки, як подружжя, вони були пов`язані спільним побутом і позивач приймав належну участь у вихованні та утриманні дітей, не підтверджені належними доказами у справі та, на думку суду, не є тими істотними обставинами, які можуть бути підставою для звільнення від сплати аліментів. Участь позивача в утриманні дітей у спірний період не доведена жодним доказом, покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не можуть бути прийняті, як належний доказ надання позивачем матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей та відсутність певного доходу у відповідача. Законодавець пов`язує сплату аліментів не з перебуванням у шлюбі чи спільним проживанням, а з належним утриманням дітей кожним із подружжя. Твердження позивача, що він надавав допомогу на утримання дітей, у зв`язку з чим просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах за спірний період, не заслуговує на увагу, оскільки заперечується відповідачем, не підтверджено жодним доказом, крім того, надання такої допомоги є правом позивача, як одного з батьків, та не звільняє від обов`язку по сплаті аліментів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах у даній справі не вбачається. Позивач є працездатною особою, працює, як і раніше, електромонтером лінійних споруд, отримує заробітну плату, доказів про наявність інших утриманців суду не надав, позивачем не спростовано розмір нарахованої заборгованості по аліментах і не доведено наявності обставин, які є суттєвими та могли б бути підставою для звільнення його від сплати існуючої заборгованості по аліментах, які стянгнуті з нього за рішенням суду.

Отже, зазначені позивачем у позовній заяві доводи - не можуть розцінюватись судом як обставини, що мають істотне значення, тому підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.13 ст.5 Закону України " Про судовий збір", як учасник бойових дій.

Керуючись ст. ст. 1-18, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 181, 197 Сімейного Кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 , жительки АДРЕСА_2 , третя особа Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Куликівському та Чернігівському районах Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) про звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі, якщо повне рішення не було вручено в день його проголошення учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 16 лютого 2021 року.

Суддя Л. В. Хоменко