УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 490/2899/21

провадження № 61-18608ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Губницькою-Степановою Алевтиною Олексіївною, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року про забезпечення позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Миколаївської міської ради, управління комунального майна Миколаївської міської ради, виконавчого комітету Миколаївської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися в суд із позовом до Миколаївської міської ради, управління комунального майна Миколаївської міської ради, виконавчого комітету Миколаївської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

У серпні 2021 року позивачі подали заяву про забезпечення позову, в якому просили заборонити ОСОБА_1 учиняти в спірному приміщенні певні дії, а саме проводити ремонтно-будівельні роботи, пов`язані з будь-якою зміною розташування інженерних комунікацій (системи холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення, приладу обліку теплової енергії тощо), які забезпечують життєдіяльність всіх мешканців будинку і будь-які переобладнання приміщень спірного підвалу та припинити дії з не допуску мешканців будинку до розташування інженерних комунікацій.

Заява обґрунтована тим, що позивачами подано позов про визнання рішень Миколаївської міської ради стосовно приміщення підвалу в будинку АДРЕСА_1 та витребування майна. Вказане приміщення підвалу має загальну площу 2639,6 м2, з них 270,2 м2 виділені в окрему адресу: АДРЕСА_1 та відчужено відповідачу ОСОБА_1 , який почав проводити ремонтно-будівельні роботи в підвалі будинку. Позивачі є мешканцями будинку, проте з серпня 2020 року доступу до підвального приміщення не мають, оскільки невідомою особою замінено замок від вказаного підвального приміщення. Натомість до серпня 2020 року вказаним приміщенням мешканці будинку безперешкодно користувались та мали до нього доступ. У вказаному приміщенні підвалу розташовані всі інженерні мережі житлового будинку: каналізації, вентиляції, холодного водопостачання та водовідведення, опалення, які складають внутрішньо-будинкову систему інженерного забезпечення житлового будинку. Зокрема в приміщенні підвалу встановлений тепловий вузол з підключенням його до мережі центрального опалення. Зазначають, що прилад обліку теплової енергії розташований у допоміжному приміщенні, яке зайнято відповідачем ОСОБА_1 .

Ураховуючи, що будь-які будівельні роботи в підвалі будинку можуть завдати будинку значної шкоди та призвести до його руйнування, а не прийняття заходів забезпечення позову, в разі задоволення позову, може значно ускладнити виконання рішення суду в частині витребування майна, просили заяву про забезпечення позову задовольнити.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 серпня 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року в складі колегії суддів Крамаренко Т. В., Бондаренко Т. З., Темнікової В. І. ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 серпня 2021 року скасовано та заяву задоволено частково. Заборонено ОСОБА_1 проводити ремонтно-будівельні роботи, пов`язані з будь-якою зміною розташування інженерних комунікацій (системи холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення, приладу обліку теплової енергії) та будь-які переобладнання в приміщенні підвалу будинку АДРЕСА_1 , до набрання судовим рішенням законної сили.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що між сторонами існує спір щодо приміщення підвалу в будинку АДРЕСА_1 та позивачами пред`явлено позовну вимогу про витребування у ОСОБА_1 допоміжного приміщення - підвалу з № 78-1 до № НОМЕР_2 площею 270,2 м2 по АДРЕСА_1 та повернути у спільну сумісну власність співвласників будинку по АДРЕСА_1 . Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 самовільно проводить будівельно-ремонтні роботи в допоміжному приміщенні підвалу будинку АДРЕСА_1 , тобто вчиняє дії щодо зміни (перепланування) предмету спору та розташування інженерних комунікацій (системи холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення, приладу обліку теплової енергії тощо), які забезпечують життєдіяльність всіх мешканців будинку.

13 листопада 2021 року ОСОБА_1 через представника засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду та просить скасувати її як таку, що прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що твердження позивачів про те, що в них немає доступу до підвального приміщення, спростовується наявними у ОСОБА_1 та доданими до касаційної скарги розписками про доступ ОСОБА_5 (відповідальна особа за зняття показників лічильника в житловому будинку) до приміщення підвалу для зняття показників із лічильника починаючи з листопада 2020 року. Тобто, позивачі фактично не обмежуються у доступі до приміщення підвалу для зняття показників лічильників.

Відповідно до абзацу 5 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Апеляційний суд встановив, що в квітні 2021 року позивачі звернулися в суд із позовом та просили:

- визнати незаконним та виключити з рішення №19/24 Миколаївської міської ради від 25 березня 2004 року «Про внесення доповнень до рішення міської ради від 26 березня 2000 року №18/7 «Про виконання Програми приватизації комунального майна м. Миколаєва, затвердження звіту про використання коштів позабюджетного фонду приватизації за 1999 рік та затвердження Програми приватизації за 2000-2002 роки» з переліку об`єктів групи «А» комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації способом «викуп» - нежитлове приміщення - підвал, що розташований в будинку по АДРЕСА_1 ;

- скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежиле приміщення по АДРЕСА_1 , видане виконавчим комітетом Миколаївської міської ради від 15 липня 2004 року і зареєстроване в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації від 15 липня 2004 року №132, реєстраційний №587089 часткою 4/10, загальною площею 2639,6 м2;

- визнати незаконними та скасувати рішення виконкому Миколаївської міської ради №2498 від 20 грудня 2004 року в частині зміни адреси підвалу з АДРЕСА_1 на адресу АДРЕСА_2 рішення Виконкому Миколаївської міської ради №15 від 26 січня 2005 року;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу №2066 від 21 серпня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Димовим О. С., відповідно до якого ОСОБА_1 купив нежитлове приміщення загальною площею 270,2 м2, що розташоване у АДРЕСА_1 та виключити запис про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №37863156 від 21 серпня 2020 року;

- витребувати у ОСОБА_1 допоміжне приміщення - підвал з НОМЕР_1, НОМЕР_2 площею 270,2 м2 за адресою АДРЕСА_1 та повернути у спільну власність співвласників будинку по АДРЕСА_1 .

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановивши наявність підстав для забезпечення позову, апеляційний суд зробив правильний висновок про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Посилання на те, що позивачі фактично не обмежуються у доступі до приміщення підвалу для зняття показників із лічильників, що підтверджується відповідними розписками ОСОБА_5 , не беруться до уваги, оскільки вимогу про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 припинити дії з не допуску мешканців будинку до розташування інженерних комунікацій, апеляційний суд залишив без задоволення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи викладене, підстави вважати, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, відсутні.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Губницькою-Степановою Алевтиною Олексіївною, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук