П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021року м. Київ

Справа № 752/8783/17

Провадження: № 22-ц/824/2435/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадженняапеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Колдіної О.О.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року Приватне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.10.2012 року ФОП ОСОБА_1 приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № б/н та взяла на себе зобов`язання виконувати умови договору. Відповідно до умов Договору відповідачцібуло встановлено кредитний ліміт в розмірі 57000 гривень на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта.Однак, відповідачка належним чином не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з чим 07.09.2015 року банк та ОСОБА_1 для створення сприятливих умов виконання зобов'язань за договором № б/н від 15.10.2012 року уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.Зазначена угода також не була виконана відповідачкою узв'язку з чим у неї станом на 09.03.2017 рокуутворилась заборгованість в розмірі 40 486,59 грн, з яких 37184,29 грн - заборгованість за кредитом, 1814,93 грн - заборгованість за відсотками , 1487,37 грн -пеня.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09 січня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Крилова О.Л. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що уклавши генеральну угоду про реструктуризацію боргу відповідачка зобов`язалась сплатити існуючу заборгованість перед банком на умовах, передбачених угодою. ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що генеральна угода разом з запропонованими банком Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір, про що свідчить її підпис в угоді. Також зазначала, що відповідачкою частково сплачувались кошти на погашення кредиту, але не в повному обсязі, що і призвело до виникнення простроченої заборгованості , що також є підтвердженням наявності кредитних правовідносин , визнання умов договору. Вказувала, що відповідачка взагалі не заперечувала проти позову, і розрахунок заборгованості нею не спростований.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи, 15.10.2012 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 підписана заява, відповідно до якої остання приєдналась і погоджується із умовами, викладеними в Умовах і Правилах надання банківських послуг, Тарифах Приватбанку, що розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

За наявності вільних грошових коштів банк зобов'язався здійснювати обслуговування кредитного ліміту на рахунок № НОМЕР_1 .

Про розмір ліміту Банк повідомляє клієнт на свій вибір або у письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв'язку банку та клієнта. Порядок встановлення зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентуються Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua і разом з заявою складають Договір банківського обслуговування (а.с. 10).

Довідкою № 08.7.0.0/15 від 16.03.2017 року підтверджується зміна ОСОБА_1 як підприємцю розміру встановлених кредитних лімітів на рахунку № 5723, останній з яких було змінено 02.03.2014 року - 56 982,66 грн (а.с. 26)

07.09.2015 рокуміж ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт з метою створення умов для виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором № б/н від 15.10.2012 року (Договір 1), № К2U3/6290111 від 31.10.2013 року (Договір 2), № б/н від 15.10.2012 року(Договір 3).

Урозділі 1 Генеральної угоди сторони погодили, що розмір заборгованості за договором 1 становить 280 гривень, розмір заборгованості за договором 2 складає 400 гривень, а розмір заборгованості за договором 3 становить 78950,27 гривень, а також погодили строк погашення даної заборгованості - 30.09.2017 року.

Згідно з п.1.7 Генеральної угоди її підписання не є рішенням банку про анулювання заборгованості позичальника.

Всі інші умови договору, які не протирічать розділу «Реструктуризація заборгованості» даного Генеральної угоди, залишаються без змін.

Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику терміновий кредит в розмірі 71080,27 гривень на строк 24 місяці з 07.09.2015 року по 30.07.2017 рокушляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі, в обмін на зобов'язання позичальника повернути кредит, сплатити проценти в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в зазначеній в Заяві, Умовах та правилах строки (а.с.9).

На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідача заборгованості перед позивачем АТ КБ «Приватбанк» було надано суду розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію заяви від 15.10.2012 року, яка підписана ФОП ОСОБА_1 , Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з тарифів банку, довідкупро розмір встановленого кредитного ліміту для ФОП ОСОБА_1 (а.с.27)

У січні 2020 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, яке обгрунтовнае тим, що кредитний договір № б/н від 15.10.2012 року про надання коштів укладався з нею як з фізичною особою-підприємцем, яка здійснює свою діяльність і до теперішнього часу. За наведених обставин вважала, що даний спір у розумінні вимог ст. 20 ГПК України належить до юрисдикції господарського суду (а.с. 89-90).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 січня 2020 року, що занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, оскільки позов пред`явлено до відповідачки як до фізичної особи (а.с. 97-98).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що Правила та умови надання банківських послуг, Тарифи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі не містять підпису позичальника, належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи Генеральну угоду, позивачем суду не надано. Також позивачем не надано доказів відкриття рахунку або ж виписки по рахунку, розрахунки заборгованості, що містяться в матеріалах справи нічим не обґрунтовані. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Окрім того, позивачем не було надано договорів№ К2U3/6290111 від 31.10.2013 року(Договір 2), № б/н від 15.10.2012 року(Договір 1), у зв'язку з чим суд був позбавлений можливості встановити хто є позичальником за даними договорами (фізична особа або ж фізична особа-підприємець) танадати оцінку умовам укладених договорів, хоча на них іде посилання в Генеральній угоді. Суд вважав, що банк не довів, що позов пред'явлено до належного відповідача.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення Генеральної угоди) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів..

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені).

Матеріалами справи підтверджується, що АТ КБ «Приват банк» та ОСОБА_1 , досягнувши згоди щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором, уклали 07 вересня 2015 року Генеральну угоду, згідно з пунктом 2.1 якої банк надав відповідачці строковий кредит у розмірі 71 080,27 грн зі сплатою 1,5 % на місяць на суму заборгованості з кінцевим строком повернення 30 вересня 2017 року.

Оскільки ОСОБА_1 припинила виконувати зобов`язання за укладеною з банком Генеральною угодою і має непогашену заборгованість за кредитом, вимоги банку про стягнення з неї 37 184,29 грн заборгованості за кредитом та 1 814,93 грн заборгованості за відсотками є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом із цим слід відмітити, що умови Генеральної угоди від 09 вересня 2015 року не передбачали розмір пені (комісії) за неналежне виконання зобов`язання, а відсилали на її встановлення Умовами та правилами (пункт 2.8 Генеральної угоди).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення пені (комісії) посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті http://privatbank.ua/rules. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Проте, надані банком Правила та умови надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Генеральній угоді.

Лишефакт підписання Правил та умов надання банківських послуг може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Наведене також стосується і наданого банком витягу із «Тарифів банку».

Ураховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з АТ КБ «Приват банк», відповідачка прийняла запропоновані банком Умови та правила, а тому позовні вимоги про стягнення пені та комісії за користування кредитом у розмірі 1487,37 грн є такими, що задоволенню не підлягають.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та правову позицію Великої Палати Верховного Суду, проте необґрунтовано відмовив у позові, оскільки позивачем не доведено, що позов пред`явлено до належного відповідача.

З матеріалів позовної заяви убачається, що банком позовні вимоги заявлені саме на підставі невиконання відповідачкою умов Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, яка підписана нею як фізичною особою, а тому встановлення обставин щодо підписання ОСОБА_1 . Договорів№ К2U3/6290111 від 31.10.2013 року та № б/н від 15.10.2012 року як фізичною особою-підприємцем чи як фізичною особою не мають правового значення при вирішенні даного спору.

Слід відмітити, що суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, оскільки позов пред`явлено до відповідачки як до фізичної особи, не мав обґрунтованих підстав для відмови у позові АТ КБ «Приватбанк» з підстав недоведеності пред`явлення позову до належного відповідача.

Суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та як наслідок, дійшов неправильного висновку про відмову у позові.

За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до 2 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

З матеріалів справи убачається, що АТ КБ «Приватбанк»при зверненні до суду із позовною заявою судовий збір сплачено у розмірі 1600 грн, при подачі апеляційної скарги -2400 грн.

Отже, згідно статті 141 ЦПК України та з урахуванням розміру задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 852,80 грн.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, МФО 305299, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 07.09.2015 року у розмірі 38 999,22 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто девять) грн 22 коп, з яких: 37 184,29 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1814,93 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, МФО 305299, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) 3 852,80 (три тисячі вісімсот п`ятдесят дві) грн 80 коп на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль