КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року місто Київ

справа №755/13736/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, постановлену під головуванням судді Марфіної Н.В., повний текст ухвали складено 23 серпня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києві від 23 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнаною за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 та у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 5495,22 грн.

26 червня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою, в якій просив ухвалити додатвоке рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 26600 грн.

В обґрунтування заяви посилався на те, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києві від 23 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено, однак даним рішенням питання розподілу судових витрат не вирішувалось, у зв`язку з тим, що під час розгляду справи, до закінчення судових дебатів, представник позивача звернувся до суду із заявою в порядку ст.141 ЦПК України, в якій просив суд вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог в порядку ст.ст.141, 246 ЦПК України на підставі доказів, що будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Зазначав, що 25 червня 2021 року між АБ «Кузьмичова Сергія» та ОСОБА_1 було складено акт приймання-передачі наданої правової допомоги, згідно якого адвокат АБ «Кузьмичова Сергія» Кузьмичов С.Г. надав правничі послуги, а клієнт прийняв правничі послуги, визначені договором. Загальна сума гонорару за послуги визначена у фіксованому розмірі та складає 26000 грн., що були сплачені клієнтом у безготівковій формі на рахунок бюро.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2021 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

В обґрунтування вимог посилався на те, що жодною статтею ЦПК України, що встановлюють положення щодо судових витрат та порядку їх розподілу між сторонами не передбачено обов`язку надсилання заяви про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Така вимога є прямо передбаченою для заяв по суті справи (позовної заяви, відзиву проти позову) та деяких процесуальних заяв, однак не передбачена для вищевказаної заяви.

Вказував, що відповідач не була позбавлена можливості доводити неспіврозмірність таких витрат, та навпаки, матеріали справи містять заперечення на заяву про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, які суд першої інстанції не досліджував та не враховував, як не досліджував та не враховував поданої позивачем заяви та відповідних доказів, а відмовив у задоволенні заяви без встановлення відповідних обставин.

18 жовтня 2021 року від відповідача ОСОБА_3 на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Третя особа Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність третьої особи на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що до заяви про ухвалення додаткового рішення позивачем не долучено будь-якого підтвердження надсилання (надання) копій доказів щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу іншим учасникам справи.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

З системного аналізу норм ЦПК України вбачається, щойого норми прямо не вказують на обов`язок сторони надсилати заяву про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та доданих до неї документів іншим учасникам справи.

Оскільки заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу не надсилалась протилежній стороні, що позбавило її можливості доводити неспівмірність цих витрат, суд першої інстанції мав самостійно визначити розмір витрат, що підлягають відшкодуванню, виходячи з критерію їх розумної необхідності.

Схожий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц.

З врахуванням викладеного, а також загальних засад цивільно-процесуального законодавства щодо необхідності відшкодування обгрунтованих судових витрат, зокрема й на правничу допомогу, колегія суддів вважає можливим відшкодувати ОСОБА_1 понесені нею витрати на правничу допомогу.

А відтак, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язанихз розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої -четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п'ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно з ст.30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічнийправовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц,постановахВерховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивач зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат стосовно отримання професійної правничої допомоги становить 26600 грн.

В судовому засіданні 22 червня 2021 року до закінчення судових дебатів, представник позивача зробив заяву, у якій просив встановити розмір судових витрат, які понесла позивач у справі в зв`язку з її розглядом на підставі доказів, які будуть подані позивачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

26 червня 2021 року представник позивача звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі стосовно розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надано: копію договору б/н про надання правової допомоги від 30 червня 2020 року, копію додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 07 липня 2020 року, копії меморіальних ордерів, копію фільтрованої виписки за період з 25 червня 2020 року по 25 червня 2021 року, копію акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 25 червня 2021 року та копію детального опису наданих послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 червня 2020 року між Адвокатським бюро «Кузьмичова Сергія» та ОСОБА_1 було укладено договір б/н про надання правової допомоги, відповідно до умов якого бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову.

Відповідно до п.3.1 вказаного договору, розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору.

07 липня 2020 року між Адвокатським бюро «Кузьмичова Сергія» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 07 липня 2020 року, у п.1 якої сторони визначили, що клієнт зобов`язується сплатити бюро гонорар у фіксованому розмірі в сумі 26600 грн.

Згідно з п.6.1 додаткової угоди №1 правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підприсується сторонами та скріплюється печаткою.

25 червня 2021 року між Адвокатським бюро «Кузьмичова Сергія» та ОСОБА_1 підписано акт приймання-передачі наданої правової допомоги.

З детального опису послуг, наданих Адвокатським бюро «Кузьмичова Сергія» вбачається, що адвокатом було виконано наступні послуги:

зустріч із клієнтом з метою з'ясування обставин справи та надання консультації з правового питання у справі - 0,5 годин, 600 грн.;

складання позовної заяви (складання тексту позовної заяви, виготовлення копій та формування пакету документів для надсилання матеріалів заяви до суду, надсилання заяви - 3 години, 6000 грн.;

складання, направлення адвокатського запиту щодо отримання доказів у справі - 0,5 годин, 1000 грн.;

складання клопотання про витребування доказів та його подання до суду - 1 година, 2000 грн.;

складання клопотання про витребування доказів від Київського державного нотаріального архіву та його подання до суду - 1 година, 2000 грн.;

складання та подання до суду відповіді на відзив проти позову - 3 години, 6000 грн.;

ознайомлення з матеріалами справи - 1 година, 2000 грн.;

участь у судових засіданнях - 3,5 годин, 7000 грн.

Загальна сума наданих послуг складає 26600 грн.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду даної справи у суді першої інстанції інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Кузьмичов С.Г.

Колегія суддів критично оцінює витрачений час на складання та направлення запитів, ознайомлення з матеріалами справи з урахуванням того, що дана справа не великої складності.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановахОб'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.

Від представника відповідача до суду першої інстанції були подані заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких остання просила відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки заява є необґрунтованою. Вказувала, що заявлена для відшкодування сума є завищеною та неспівмірною зі складністю справи та дійсним обсягом наданих послуг, не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та становить надмірний тягар для відповідача.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені у заяві представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26600 грн. є завищеними, неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Беручи до уваги час необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу ОСОБА_1 робіт, обсягу виконаних робіт, участь у судових засіданнях, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення їх розміру до 16100 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16100 грн. колегія суддів вважає співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору та доведеними.

При цьому, колегія суддів врахувалазаперечення представника відповідача, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодуванняправової допомоги.

З огляду на вищевикладене, виходячи з конкретних обставин справи та виконаної адвокатом роботи, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесенівитрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16100 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнитичастково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити додаткове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16100 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: