У Х В А Л А

16 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 350/457/20

провадження № 61-1525ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позов обгрунтований тим, що відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина перебуває на повному її утриманні та потребує значних коштів для проходження реабілітаційних процедур. Вважає, що батько зобов`язаний утримувати свою дитину, просила стягувати з відповідача на утримання малолітнього сина аліменти - 3 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 13 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 600,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24 березня 2020 року.

Суд першої інстанції з урахуванням вимог статтей 180-182, 184 СК України дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 може платити аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1 600,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, врахував згоду позивачки на стягнення з відповідача аліментів саме у розмірі 1 600,00 грн та визначав розмір аліментів, виходячи із мінімального прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Рожнятівського районного суду від 13 жовтня 2020 року в частині визначення розміру аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінено, збільшено розмір аліментів з 1 600,00 грн до 2 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що у відповідача відсутні виключні обставини, які б свідчили про те, що він спроможний надавати допомогу дитині лише на мінімальному рівні. Доказів дійсного розміру доходу відповідач ОСОБА_1 , який займається підприємницькою діяльністю, не надав. У матеріалах справи відсутні докази про надання відповідачем в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини. Між сторонами не укладено договору про добровільну сплату аліментів з розмірами та строками таких виплат відповідно до статті 189 СК України. Відомостей про те, що відповідач припинив займатися підприємницькою діяльністю в матеріалах справи немає.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про згоду позивачки на стягнення аліментів у визначеному судом розмірі 1 600,00 грн, оскільки заяви про зменшення розміру позовних вимог до 1 600,00 грн в матеріалах справи немає.

Суд апеляційної інстанції вказав, що обов`язок утримувати дитину є обов`язком як матері, так і батька, та враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років, беручи до уваги матеріальне становище сторін, стан здоров`я дитини, те, що відповідач є працездатним, фізично здоровим, займається підприємницькою діяльністю, дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Цей розмір аліментів, який з урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, є наближеним до прожиткового мінімуму на дитину і забезпечуватиме мінімальні потреби дитини.

У січні 2021 року ОСОБА_1 поштовим зв`язком направив до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Предметом позову у цій справі є стягнення аліментів, а тому відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України справа є малозначною.

У касаційній скарзі не викладено аргументів щодо обґрунтування умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, за результатами чого не встановив наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у тому числі касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувана заявником постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року ухвалена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко