справа № 489/5995/21 провадження №2/489/2576/21
РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

встановив:

У вересні 2021 року АТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 19152/2018 від 14.08.2018 в розмірі 1890786,58 грн., а також 2846,80 грн. судового збору та 18978,65 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обгрунтування позовних вимог вказано, що на виконання умов кредитного договору № 19152/2018 від 14.08.2018, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», та відповідачем ОСОБА_1 , останній отримав кредит на придбання транспортного засобу в розмірі 370330,00 грн. зі сплатою 11,9 % річних на строк до 13.08.2025.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 29.08.2018 було укладено договір застави, зареєстрований в реєстрі за № 590. Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 цього договору, предметом застави є рухоме майно - транспортний засіб марки Fiat, модель Qubo, дата випуску 2017 рік, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , заставна вартість якого визначена сторонами в розмірі 348480,00 грн.

Також, зобов`язання позичальника забезпечені договором поруки № 19152/2018/2 від 14.08.2018, укладеним між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 .

На виконання умов кредитного договору банк свої зобов`язання з видачі суми кредиту виконав повністю. Проте позичальник своїх зобов`язань належним чином не виконує внаслідок чого станом на 18.06.2021 утворилася заборгованість у розмірі 189786,58 грн., яка складається із 185786,58 грн. заборгованості за тілом кредиту та 4000,00 грн. понесених банком судових витрат.

05.02.2020 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 396, яким запропоновано в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб Fiat, модель Qubo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 .

На підстави виконавчого напису 25.02.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. було відкрито виконавче провадження № 61381531 в ході якого транспортний засіб боржника був реалізований на електронних торгах. 07.10.2020 приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та в якій зазначено, що виконавче провадження закрито на підставі пункту 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», так як кошти, які надійшли від реалізації заставного майна виявилося недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог АТ «Кредобанк» за виконавчим написом .

Відповідно до виписки про рух коштів та розрахунку заборгованості грошові кошти від реалізації предмету застави надійшли на рахунок АТ «Кредобанк» 28.09.2020 у розмірі 184550,50 грн. та розділилися 29.09.2020 по рахунку на погашення заборгованості по кредиту.

19.05.2021 АТ «Кредобанк» звернулося із досудовими вимогами про дострокове стягнення заборгованості до відповідачів, але протягом встановлених досудовою вимогою строків відповідачі для мирного врегулювання спору до Банку не звернулися та погашення заборгованості не здійснили.

Посилаючись на наведені обставини банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення з відповідачів заборгованості по кредитному договору.

11.11.2021 відповідачі надали до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги до позичальника визнали частково, а в частині стягнення заборгованості з поручителя просили відмовити.

У відзиві вказали, що за умовами пункту 4.7 кредитного договору право вимоги стосовно дострокового повернення кредиту настає в кредитора із закінченням одного календарного місяця від дня прострочення боржником кредитного зобов`язання.

Із доданих до позовної заяви розрахунків заборгованості у порівнянні з підписаними сторонами графіком виконання кредитного договору, вбачається, що порушення кредитного договору, яке не було усунуте позичальником, відбулося 14.05.2019. Зокрема, станом на 14.05.2019 позичальником було сплачено процентів всього у сумі 29578,53 грн., тоді як за умов договору на вказану дату позичальник був зобов`язаний сплати процентів всього за весь період на суму 32631,63 грн. Таким чином, прострочена заборгованість станом на 14.05.2019 по сплаті процентів становила 3053,10 грн.

Із закінченням календарного місяцю, тобто починаючи з 14.06.2019 в кредитора виникло право вимоги до позичальника щодо дострокового повернення кредитної заборгованості (пункту 4.7 договору).

Доказом звернення до позичальника з вказаною вимогою є виконавчий напис нотаріуса, доданий до позову.

Якщо взяти за основу суму по тілу кредиту 340572,20 грн. зазначену у виконавчому написі нотаріуса та таку ж суму у розрахунку заборгованості, слід дійти висновку, що вказана сума боргу була актуальна саме на 14.06.2019. Отже саме з цієї дати кредитор здійснив своє вправо на зміну строку кредитного договору.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду викладеним в постановах від 04.11.2020 у справі № 2-431/11 (провадження № 61-3764св19) та 04.11.2020 у справі № 715/162/20 (провадження № 61-10447св20).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 18.07.2018 у справі 3 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, відповідно до якого встановлено, що якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитор втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

На підставі вказаних правових висновків та з урахуванням фактичних обставин, необхідно здійснити зменшення тіла кредиту за рахунок коштів віднесених кредитором на сплату процентів та неустойки.

Отже сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 185786,58 грн. підлягає зменшенню принаймні на 47634,55 грн. та становитиме 136908,87 грн., відповідно нараховані проценти та неустойка (комісія) стягненню не підлягають.

У разі можливого визнання кредитного договору недійсним вказана сума підлягає зменшенню на 29578,53 грн. - сума процентів фактично сплачених позичальником за період кредитування, а заборгованість становитиме суму в розмірі 107330,34 грн.

Щодо стягнення заборгованості з поручителя то підстави для цього відсутні, оскільки строк поруки договором не встановлений, а умова пункту 4.7 договору поруки про припинення договору за спливом трирічного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором не впливає на факт настання наслідків встановлених статтею 559 ЦК України щодо припинення поруки (правих наслідків).

У відповіді на відзив, який надійшов на електронну адресу суду 09.12.2021, представник позивача вказав на безпідставність доводів представника відповідачів та те, що договором поруки було встановлено поручителю строк припинення поруки 3 роки від дня настання основного зобов`язання за кредитним договором, а строк позовної давності на стягнення неустойки три роки з моменту настання строку виконання основного зобов`язання. До суду представник позивача звернувся 01.09.2021, тобто в межах строку від моменту виникнення права вимоги за кредитним договором, так як з 14.11.2020 три роки не минуло.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, дійшов наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що 14.08.2018 між АТ «Кредобанк», та відповідачем ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 19152/2018, відповідно до якого позичальник отримав кредит на придбання транспортного засобу в розмірі 370330,00 грн. зі сплатою 11,9 % річних на строк до 13.08.2025 (пункти 2.1, 2.2, 3.3 договору).

Зобов`язання позичальника за кредитним договором забезпечені укладеним між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 нотаріально посвідченим договором застави від 29.08.2018, який зареєстрований в реєстрі за № 590.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 наведеного договору, предметом застави є рухоме майно - транспортний засіб марки Fiat, модель Qubo, дата випуску 2017 рік, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , заставна вартість якого визначена сторонами в розмірі 348480,00 грн.

Крім того, виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором забезпечені договором поруки № 19152/2018/2 від 14.08.2018, укладеним між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 ..

Відповідно до умов пунктів 1, 2.6 договору поруки поручитель зобов`язається солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором № 19152/2018 від 14.08.2018.

Із змісту позову вбачається, що на виконання умов кредитного договору АТ «Кредобанк» свої зобов`язання про видачі суми кредиту виконав повністю. Водночас, позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує внаслідок чого станом на 18.06.2021 утворилася заборгованість у розмірі 189786,58 грн., яка складається із 185786,58 грн. заборгованості за тілом кредиту та 4000,00 грн. понесених банком судових витрат.

Факт отримання кредитних коштів та неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань відповідачами не оспорюється, а відтак додаткового доведення не потребує.

Матеріалами справи підтверджується, що через неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 05.02.2020 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. на користь АТ «Кредобанк» був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 396, яким запропоновано звернути стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб Fiat, модель Qubo, дата випуску 2017 рік, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, що утворилася за період з 04.02.2019 по 04.02.2020 в загальній сумі 372318,65 грн., яка складається з 340572,20 грн. неповернутої суми кредиту станом на 04.02.2020, 24680,10 грн. прострочених відсотків, 5066,35 грн. заборгованості по пені та 2000,00 грн. плати нотаріусу за вчинення виконавчого напису.

Виконавчий напис був предявлений АТ «Кредобанк» до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Миколаївської області Баришнікову А.Д., яким було відкрито виконавче провадження № 61381531 в ході якого транспортний засіб боржника реалізований на електронних торгах.

07.10.2020 приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 15 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження». В постанові зазначено, що майно боржника реалізовано шляхом продажу на електронних тогах згідно проведення електронних торгів № 502261 від 16.09.2020 та коштів, які надійшли від продажу заставленого майна боржника недостатньо для задоволення вимог стягувача за виконавчим написом.

Відповідно до виписки про рух коштів та розрахунку заборгованості грошові кошти від реалізації предмету застави надійшли на рахунок АТ «Кредобанк» 28.09.2020 у розмірі 184550,50 грн. та розділилися 29.09.2020 по рахунку на погашення заборгованості по кредиту.

19.05.2021 АТ «Кредобанк» звернувся із досудовими вимогами до відповідачів про дострокове стягнення заборгованості, залишок якої після реалізації предмету застави склав 185786,58 грн., але протягом встановлених досудовою вимогою строків (30-ти днів з моменту отримання вимоги) відповідачі для мирного врегулювання спору до банку не звернулися та погашення заборгованості не здійснили.

Досудова вимога банку позичальником була отримана 27.05.2021, що позивач підтвердив витягом із офіційного сайту АТ «Укрпошта» відстеженням поштового відправлення.

На відмінну від позивача відповідачі вважають, що право вимоги стосовно дострокового повернення кредиту в банку настало по закінченню одного календарного місяця від дня прострочення боржником кредитного зобов`язання, тобто з 14.05.2019, що впливає на розрахунок заборгованості, так за рахунок сплачених позичальником коштів банк погасив заборгованість по процентам та неустойки, нарахування яких після цієї дати є неправомірним.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного правового регулювання.

За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (статі 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Статтею 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), зроблено висновок, відповідно до якого встановлено, що якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Пунктом 4.7 кредитного договору визначено, що у випадку несвоєчасної сплати процентів, комісій, інших платежів та/або повернення кредиту (частини кредиту) право Банку вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій, інших належних до сплати платежів за цим Кредитним договором виникає у разі прострочення сплати щонайменше на один календарний місяць.

За умовами пункту 4.8 кредитного договору, Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення Банку, передбаченого пунктом 4.7 цього Кредитного договору, усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 (тридцяти) календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо Позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку.

Із аналізу наведених умов кредитного договору слідує, що вимога про дострокове повернення кредиту та сплати інших належних відповідно до договору платежів є правом банку, за умови що прострочення становить не менше одного календарного місяця, якому кореспондує обов`язок позичальника з дострокового повернення усієї суми кредиту та інших належних до сплати платежів.

Таким чином, доводи відповідачів про те, що право на дострокове повернення кредиту та сплати інших платежів за кредитним договором у позивача виникло 14.06.2019, тобто по спливу 30-ти календарних днів після порушення позичальником грошових зобов`язань, яке відбулося 14.05.2019, є помилковими.

Також суд не може погодитися і з твердженням позивача про те, що право дострокового повернення кредиту в нього виникло після направлення банком досудових вимог відповідачам, що здійснено 27.05.2021.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.11.2020 у справі № 715/162/20 (провадження № 61-10447св20) вказано, що: «Встановивши факт звернення із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості незалежно від способу такого стягнення, апеляційний суд дійшов в цій частині правильного висновку про те, що банк змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з такою заявою вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Отже, кредитор, звернувшись із заявою про вчинення виконавчого напису (шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки), на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.11.2020 у справі № 2-431/11 (провадження № 61-3764св19) вказано, що: «вчиненням виконавчого напису нотаріуса позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання. Вчиненням 18 вересня 2009 року виконавчого напису в рахунок дострокового погашення всієї суми заборгованості по кредитному договору банк здійснив право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту та на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання. Враховуючи, що після вчинення 18 вересня 2009 року виконавчого напису змінився строк виконання основного зобов`язання, банк мав право звернутись з вимогою до поручителів протягом шести місяців. З позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося 26 травня 2010 року, тобто порука припинилась, тому суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з поручителів необґрунтовані».

Таким чином, вчиненням 05.02.2020 виконавчого напису, яким стягнуто всю заборгованість за кредитом, банк здійснив право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту та на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання.

Як вказано вище, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, після вчинення 05.02.2020 виконавчого напису банк мав право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що 14.09.2020 в рахунок погашення заборгованості про відсотках банком зараховано 24857,08 грн. Цю суму підтверджують і відповідачі, вказуючи лише дату зарахування коштів 14.10.2020.

Оскільки після 05.02.2020 права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, тому заборгованість по тілу кредиту підлягає зменшенню на 24857,08 грн., зарахування яких проведено позивачем на погашення процентів неправомірно.

За такого, заборгованість по тілу кредиту складає 160929,50 грн. (185786,58 - 24857,08).

Щодо солідарного стягнення наведеної заборгованості.

За змістом частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Пунктом 2.6 договору поруки № 19152/2018/2 передбачено, що Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором.

За умовами пункту 4.7 договору поруки, цей Договір припиняється за впливом трьох річного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним Договором.

Таким чином, враховуючи положення частини четвертої статті 559 ЦК України, відповідно до яких зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання, а також умови пункту 4.7 договору поруки, звернення позивача до суду з позовом до поручителя здійснено в межах встановленого договором поруки строку.

З огляду на встановлені обставини та на наявні у справі докази, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості по тілу кредиту в розмірі 160929,50 грн.

Щодо іншої заборгованості по тілу кредиту то в її стягненні слід відмовити через недоведеність.

Також суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів понесених позивачем судових витрат в розмірі 4000,00 грн., так як позивачем не наведено їх складових та відповідно до статей 13, 81 ЦПК України не надано доказів несення таких витрат.

При розподілі судових витрат із судового збору в сумі 2846,80 грн. (платіжне доручення № 37547712 від 06.07.2021) та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18978,65 грн. суд виходить з наступного.

Так як позов задоволено частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачів в рівних частинах на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам підлягає стягненню судовий збір в сумі 2413,94 грн.

За положеннями частини другої - четвертої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачем до позову додано договір про надання правової допомоги від 11.02.2019, укладений між АТ «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «Бізнес і право» на дання правової допомоги відносно боржників згідно реєстру, копію якого не надано. Також надано копії ордеру адвоката та свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000531, виданого на ім`я Павленка С.В., ордер серії КС № 573217 і довіреність № 11821 від 30.12.2020.

Так як доказів фактично несення витрат на оплату послуг адвоката та обсягу наданих ним послуг позивачем не надано, суд приходить до висновку про відмову позивачу у відшкодування витрат на правничу допомогу через недоведеність несення таких витрат.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Кредобанк» задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 19152/2018 від 14.08.2018 по тілу кредиту в розмірі 160929,50 грн. (сто шістдесят тисяч гривень 50 коп.), а також судовий збір в сумі 2413,94 грн. (дві тисячі чотириста тринадцять гривень коп.).

У задоволенні інших позовних вимог Акціонерному товариству «Кредобанк» відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Акціонерне товариство «Кредобанк», , місцезнаходження: м. Львів, вул. Сахарова,78;

відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Повний текст судового рішення складено 13.12.2021.

Суддя І.В.Коваленко