Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.11.2021 м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Зуєвич Л.Л.,

за участю: секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.;

представника позивача - Майорової В.В. (ордер від 23.04.2021);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса представника: АДРЕСА_2 ) до Київської міської ради /далі - Міськрада/ (; адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куксова Марія Сергіївна /далі - приватний нотаріус Куксова М.С./ (адреса: АДРЕСА_3 ), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Рух справи

17.05.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача - адвоката Майорової В.В. (діє на підставі ордеру), в якій позивач просить визначити додатковий строк, тривалістю два місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24.05.2021 вказану позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.09.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08.09.2021 підготовче засідання у даній справі відкладалось на 28.10.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28.10.2021 зарито підготовче провадження у справі, розгляд справи по суті призначено на 16.11.2021.

У судове засідання, призначене на 16.11.2021 з`явився тільки представник позивача, який доводи та вимоги позову підтримав, просив позовні вимоги задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились.

Разом з тим, суд врахував, що у відзиві на позовну заяву Міськрада ставить питання про розгляд справи у відсутності її представника.

Обґрунтування позову

В позовній заяві ОСОБА_1 звертається увага, зокрема, на наступне:

« ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 - брат позивача ОСОБА_1 . Факт родинних відносин підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Ленінського району м. Києва 20 квітня 1982 року, актовий запис № 272 від 20 квітня 1982 р.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 , що належить спадкодавцю на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори 27.05.2002 року за номером 1-1464, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентирізації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 05.06.2002 року за реєстровим № 32489.

Інша частина квартири належить позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори 27.05.2002 року за номером 1-1464, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 05.06.2002 року за реєстровим № 32489.

Відповідно до вимог ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У квартирі АДРЕСА_4 проживали: позивач ОСОБА_1 , її брат ОСОБА_2 та їх мати ОСОБА_3 .

Оскільки, на час відкриття спадщини із спадкодавцем постійно проживала мати, яка була спадкоємцем першої черги за законом, то вважалось, що вона і прийняла 14 частини квартири АДРЕСА_4 , після смерті свого сина.

Наскільки відомо позивачу, її мати не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 - мати позивача. Факт родинних відносин підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Ленінського району м. Києва 5 жовтня 1977 року, актовий запис № 823 від 5 жовтня 1977 р., в якому ОСОБА_3 , записана матір`ю позивача.

Згідно ч. 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У грудні 2020 року позивач звернулась до нотаріуса, з метою подання заяви про прийняття спадщини, однак їй було повідомлено, що вона пропустила строк для прийняття спадщини і нотаріусом було запропоновано продовжити цей строк в судовому порядку.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки вона була впевнена, що постійно проживаючи разом із матір`ю, вона прийняла спадщину у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 . Із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті матері позивач до нотаріуса не зверталась.»

Доводи відзиву

23.10.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому Міськрада просить суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства.

При цьому, Міськрада зазначає, зокрема, таке:

«Згідно із свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною другою статті 1223 Цивільного кодексу України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Стаття 1261 Цивільного кодексу України передбачає у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів, доданих до позовної заяви позивач є рідною донькою ОСОБА_3 та спадкоємцем першої черги.

Статтею 1268 Цивільного кодексу України передбачено, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 1270 цього кодексу, суд може за його позовом визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як вбачається з роз`яснення Київського міського нотаріального округу приватний нотаріус Куксова Марія Сергіївна роз`яснила ОСОБА_1 , що необхідно звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.»

Фактичні обставини, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_2 - брат позивача ОСОБА_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 15.05.2006 - а.с. 13).

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Ленінського району м. Києва 20.04.1982, актовий запис № 272 (а.с. 12) та свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Ленінського району м. Києва 05.10.1977, актовий запис № 823 (а.с. 11), де батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно, вказано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 , що належить спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори 27.05.2002 року за номером 1-1464, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентирізації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 05.06.2002 року за реєстровим № 32489 (а.с. 15).

Інша частина квартири належить позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори 27.05.2002 року за номером 1-1464, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 05.06.2002 року за реєстровим № 32489 (а.с. 16, 18).

Позивач стверджує, що у квартирі АДРЕСА_4 проживали: позивач ОСОБА_1 , її брат ОСОБА_2 та їх мати ОСОБА_3 .

Оскільки, на час відкриття спадщини із спадкодавцем постійно проживала мати, яка була спадкоємцем першої черги за законом, то вважалось, що вона і прийняла 14 частини квартири АДРЕСА_4 , після смерті свого сина.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 - мати позивача (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 21.05.2018 - а.с. 14).

Як зазначає позивач, у грудні 2020 року вона звернулась до нотаріуса, з метою подання заяви про прийняття спадщини, однак їй було повідомлено, що вона пропустила строк для прийняття спадщини і нотаріусом було запропоновано продовжити цей строк в судовому порядку.

Позивач зазначає, що у встановлений законом шестимісячний строк не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки була впевнена, що постійно проживаючи разом із матір`ю, вона прийняла спадщину у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 . При цьому із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті матері позивач до нотаріуса не зверталась.

Матеріали справи містять витяг з Реєстру територіальної громади міста Києва з якого вбачається, що станом на 08.10.2021за адресою: АДРЕСА_5 зареєстровані:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з 25.07.2002),

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (з 01.06.2006),

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (з 10.11.2011).

З свідоцтв про народження ОСОБА_5 (серія НОМЕР_4 від 01.11.2011) та ОСОБА_6 (серія НОМЕР_5 від 01.11.2011) вбачається, що позивач ( ОСОБА_1 ), є матір`ю вказаних осіб.

З спадкової справи № 662/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 вбачається, що така спадкова справа заведена за заявою кредитора померлої (АТ КБ «Привтабанк») на суму 5 227,17 грн.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 227/3750/19 (провадження № 61-16069св20) зазначено, що статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України "Про нотаріат" при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

У справі, що є предметом розгляду, інших спадкоємців, окрім позивача ( ОСОБА_2 ) після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 - матері позивача, не встановлено.

Ключовим питанням при розгляді даної справи було те, що позивачка стверджує, що постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, проте після смерті її матері було виявлено, що померла за фактичним місцем проживання не зареєстрована.

В цьому контексті суд бере до уваги правову позицію, викладену Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 21.10.2020 у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), за змістом якої:

«Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Державна реєстрація особи у квартирі сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання за цією адресою реєстрації.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.».

Згідно із ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому матеріалами справи не спростовано, що на до моменту смерті ОСОБА_3 квартира АДРЕСА_4 була постійним місцем її проживання. Іншого місця проживання чи реєстрації померлої не встановлено.

Суд також враховує, що в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 17.06.2021 у справі № 588/521/19 (провадження № 61-21703св19) викладено правову позицію згідно з якою: вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Висновки суду

Суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог.

Суд вважає за можливе визначити позивачу ( ОСОБА_2 ) додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 .

Ухвалюючи рішення суд враховує аргументи та доводи сторін, встановлені фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема те, що позивач довів поважність причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини - спадкоємець, постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважала себе такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявила про відмову від неї.

З огляду на наведене суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених ст. 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

При цьому, суд також бере до уваги відсутність суттєвих заперечень з боку Київміськради та відсутність інших спадкоємців за даними Спадкового реєстру, що свідчить про те, що права та інтереси інших осіб порушені не будуть.

Суд вважає, що в ситуації, що склалася, позивач в іншому порядку, ніж судовий, не може захистити свої права на прийняття спадщини. При цьому завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Отже, враховуючи, що після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем першої черги за законом є її донька - ОСОБА_2 , позивачка вчасно не звернулась до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини в силу об`єктивних підстав, то пропущений строк для прийняття спадщини позивачем суд визнає поважним. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куксова Марія Сергіївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) додатковий строк у два місяці з дня набрання рішенням законної сили для прийняття спадщини за законом, що відкрилась після смерті її матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич