У Х В А Л А

16 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 205/1127/19

провадження № 61-1802ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2020року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

01 лютого 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року позов задоволено частково; стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 20 червня 2011 року у розмірі 28 665,91 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 25 014,18 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом з 23 травня 2017 року до 31 травня 2018 року - 3 651,73, судовий збір - 826,17 грн, всього 29 492,08 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року скасоване, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позов обґрунтований тим, що 20 червня 2011 року між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконала, розмір заборгованості за кредитним договором станом на 07 січня 2019 року становить 66 653,68 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2019 року, залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року, в позові відмовлено у зв`язку із недоведеністю.

Суди зазначили, що копія анкети-заяви від 20 червня 2011 року не містить відомостей про те, що відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 15 000,00 грн.

У лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що ця справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а тому є підстави, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржувані судові рішення не відповідають висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, відповідно до яких виписка з карткового рахунку є належним доказом щодо заборгованості за тілом кредиту.

Такі доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що містяться у матеріалах справи, а саме: виписці по картковому рахунку.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд вважає, що питання оцінки виписки по картковому рахунку, як доказу, який може підтверджувати ті, чи інші обставини у справі, не є питанням права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, відповідно доводи касаційної скарги про те, що у цій малозначній справі є підстави, визначені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, є безпідставними.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, щоне підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржені АТ КБ «ПриватБанк» рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 грудня 2019 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко