Справа № 305/1855/19
Провадження по справі 2/305/68/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 року. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді В.Е.Ємчука

за участі: секретаря судового засідання М.І.Шемота

представника позивача - Левчука І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Рахові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця, в особі її регіональної філії "Львівська залізниця" до Рахівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації права власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі її регіональної філії "Львівська залізниця" звернулося в суд з позовом до Рахівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідачів Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання незаконним розпорядження Рахівської РДА, недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації права власності на земельну ділянку, та витребування земельної ділянки, обґрунтовуючи позов тим, що з метою оформлення правовстановлюючих документів на право постійного користування землями смуги відведення залізниці в межах Лазещинської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, Державним територіально-галузевим об"єднанням "Львівська залізниця" (правонаступник ПАТ "Українська залізниця" на замовлення землевпорядною організацією ДП "Закарпаттягеодезцентр" виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки ДТГО "Львівська залізниця" під існуючими об"єктами залізничного транспорту за напрямком Івано-Франківськ-Рахів в адміністративних межах Лазещинської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області. В результаті проведеної інвентаризації смуги відведення виявлено, що земельна ділянка на км 95, яка на даний час перебуває у власності ОСОБА_1 ( відображено в технічній документації з інвентаризації: на зведеному інвентаризаційному плані земельної ділянки), площею 0,5679 га (що складається з двох частин площею) накладається на смугу відведення залізниці. Вказану земельну ділянку загальною площею 0,5679 га первинно передано у власність відповідачу ОСОБА_2 за розпорядженням Рахівської РДА від 13.04.2006 №153 для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території с. Лазещина перегін Вороненка-Ясіня. В подальшому ОСОБА_2 відповідно до договору дарування земельної ділянки від 24.09.2008, зареєстрованого в реєстрі за №1-2051 Рахівської державної нотаріальної контори подарував її ОСОБА_1 . На земельну ділянку, яка накладається (перетинається) із смугою відведення залізниці площею 0,5679 га видано державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЕ №461373 від 15.12.2008 та зареєстровано в державному земельному кадастрі за №:03:001:0005 та №:03:001:0006 і внесено до реєстру речових прав. Згідно "Плану смуги відведення земель лінії Хриплин - Держкордон Львівської залізниці" від 1994 року, ширина смуги відведення на ділянці 95 км пк6 перегону становить 100 м від осі колії. Земельна ділянка ОСОБА_1 площею 0,5679 га входить у ширину смуги відведення залізниці. На земельній ділянці, розміри якої визначені зазначеним Планом смуги відведення, розташована головна колія (ВКБ) Делятин - Держкордон інвентарний №4, яка є власністю і перебуває на балансі залізниці. Відповідачем, Рахівською районною державною адміністрацією перевищено свої повноваження в частині розпорядження земельними ділянками державної власності під залізницями. З часу відведення залізниці земельної ділянки під залізничне полотно вилучення спірної частини земельної ділянки у встановленому порядку у залізниці не проводилося. Відповідачі до залізниці щодо вилучення із користування даної частини смуги відведення не звертались. Відмови від права користування земельною ділянкою залізниця не надавала. У зв"язку з чим просили визнати незаконним розпорядження Рахівської районної державної адміністрації від 13.04.2006 №153 в частині передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,5679 га, що накладається на смугу відведення залізниці, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 24.09.2008 зареєстрованого в реєстрі за №1-2051 Рахівської державної нотаріальної контори, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнати недійсним Державний акт серії ЯЕ №461373 від 15.12.2008 на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровими номерами №:03:001:0005 та №:03:001:0006 у державному реєстрі прав; скасувати запис у поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровими номерами №:03:001:0005 та №:03:001:0006, шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування, стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Ухвалою Рахівського районного суду від 16 жовтня 2019 року було відкрито провадження у даній справі та запропоновано Відповідачам протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати суду відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову.

В судовому засіданні представник позивача Левчук Іван Михайлович позовні вимоги змінив. У зв"язку зі смертю одного з відповідачів, ОСОБА_2 відмовився від частини позовних вимог, зокрема визнання незаконним розпорядження Рахівської районної державної адміністрації від 13.04.2006 №153 в частині передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,5679 га, що накладається на смугу відведення залізниці, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 24.09.2008, зареєстрованого в реєстрі за №1-2051 Рахівської державної нотаріальної контори , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Позовні вимоги в частині визнання недійсним Державного акту серії ЯЕ №461373 від 15.12.2008 на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_1 та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за кадастровими номерами :03:001:0005 та :03:001:0006 у державному реєстрі прав, скасування запису у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровими номерами :03:001:0005 та :03:001:0006 , шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про їх скасування, витребування від ОСОБА_1 на користь АТ "Українська залізниця" земельної ділянки загальною площею 0,5679 га, що складається з двох частини, та накладається на смугу відведення залізниці за кадастровими номерами :03:001:0005 та :03:001:0006 і знаходиться в с. Лазещина, Рахівського району, Закарпатської області, як землі смуги відведення залізниці просить задовольнити. Також просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Представник відповідача - Рахівської районної державної адміністрації, будучи належним чином повідомлений про дату, час ті місце розгляду справи в судове засідання не з"явився. Причину неявки суд не повідомив. В межах строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, представником РДА В.Турок подано відзив, яким позовні вимоги не визнаються з огляду на таке. Райдержадміністрація вважає, що оспорювані позивачем розпорядження голови Рахівської рДА та державний акт на право власності на земельну ділянку були прийняті в межах та відповідно до чинного на той час законодавства України з відповідними погодженнями меж. Від Львівської залізниці акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки разом з іншими представниками суміжних землекористувачів підписав представник Івано-Франківської дистанції колії та завірено печаткою колії. За інформацією відділу у Рахівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області земельна ділянка з визначеними кадастровими номерами :03:001:0005 та :03:001:0006, загальною площею 0,5679 га для ведення особистого селянського господарства, за договором дарування належить ОСОБА_1 , мешканці АДРЕСА_1 . У позовній заяві позивач вказує, що в результаті проведеної інвентаризації смуги відведення залізниці виявлено, що земельна ділянка, що на даний час належить ОСОБА_1 повністю, площею 0,5679 га накладається на смугу відведення залізниці. Однак при оформленні технічної документації на той час, у залізниці претензій не було так як оспорювана земельна ділянка з дозволу начальника Івано-Франківської дистанції коліїі С.О.Савуляка була вилучена із смуги відведення залізниці Лазещинською сільською радою ще у 2003 році. Тому головою райдержадміністрації було видано розпорядження від 13.04.2006 №153 "Про затвердження проектів відведення та передачу землі у власність". Вважають, що якби була накладка на смугу відведення залізниці, то технічна документація не була б погоджена ні земельною службою, ні залізницею. Під сумнів підпадає і визначення площі накладки, відстань земельної ділянки ОСОБА_1 від осі колії, чи взагалі існує накладка у даній ситуації. У позивача відсутні документи, які б посвідчували його право користування земельною ділянкою, оскільки державного акту на право користування землею чи державного акту на право постійного користування залізниця не виготовляла, таким чином залізниця не вступила у право користування спірною земельною ділянкою. Також земельна ділянка ОСОБА_1 закріплена межовими знаками, у той час коли межі залізниці не винесені у натуру та не закріплені межовими знаками. Межі земельної ділянки ОСОБА_1 у натурі (на місцевості) є встановлені, земельна ділянка зареєстрована у Національній кадастровій системі, право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 також є посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку. А отже, перерозподілити земельну ділянку ОСОБА_1 не можна, також це не може бути підставою для припинення її права власності на земельну ділянку повністю або частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК України перелік підстав для припинення права власності на земельну ділянку є вичерпним. Залізниця не була власником цієї землі, тому її права чи законні інтереси не порушено, а отже й права, які вона просить захистити їй не належать. Також інформують, що головним розробником оспорюваних розпоряджень голови Рахівської районної державної адміністрації на час їх прийняття був Рахівський районний відділ земельних ресурсів, правонаступником якого на даний момент є відділ у Рахівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, представники якого зможуть покроково пояснити ситуацію, яка відбулась на місці, для правильного вирішення та уточнення спеціалізованих питань у даній ситуації. У зв"язку з наведеним просять у задоволенні позову відмовити.

Відповідачка, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в жодне судове засідання не з"явилася, причину неявки суд не повідомляла. Подала до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнає, оскільки вона, ОСОБА_1 є законним набувачем права власності на земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в АДРЕСА_2 , ПК 9-10,96 км ПК 102 з лівої сторони по ходу кілометрів Рахівського району, Закарпатської області. Згідно договору дарування земельної ділянки від 24.09.2008 вона прийняла у дар від ОСОБА_2 земельну ділянку, яка розташована на території АДРЕСА_2 , ПК 9-10,96 км ПК 102 з лівої сторони по ходу кілометрів Рахівського району, Закарпатської області. Земельна ділянка складається з двох частин: земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 1521 кв.м., кадастровий номер :03:001:0006, та земельної ділянки № НОМЕР_2 площею 4158 кв.м. кадастровий номер :03:001:0005. Дана земельна ділянка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на землю серії ЗК №048352, виданого Рахівською РДА 24.05.2006 за №153. Позивач зазначає в позові, що "План смуги відведення земель лінії Хриплин-Держкордон Львівської залізниці" погоджений і 1994 році є належним доказом землекористування залізниці частини спірної земельної ділянки. Однак, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою позивачем до позову не доданий, а поданий "План смуги відведення земель лінії Хриплин-Держкордон Львівської залізниці" не є належним доказом, що підтверджує його право користування спірною земельною ділянкою. До відзиву Рахівська районна адміністрація додає лист Івано-Франківської дистанції колії Львівської залізниці від 18.11.2003 до голови Лазещинської сільської ради, з якого вбачається, що Івано-Франківська дистанція колії не заперечує проти вилучення земельної ділянки площею 1,22 га з смуги відведення залізниці перегону Вороненко-Ясиня на 95 км пк 9-10 та 96 км 1-2 з лівої сторони по кілометрів не ближче 20 м від осі колії. Тобто вилучення земельної ділянки відбулось за відома Івано-Франківської дистанції колії Львівської залізниці , щк в 2003 році. Оскільки правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку у позивача ніколи не було, то оскаржуваним розпорядженням Рахівської районної державної адміністрації від 13.04.2006 №153 в частині передачі у власність спірної земельної ділянки його права не порушено. Крім того просила застосувати строки позовної давності, де момент початку перебігу строку позовної давності слід рахувати з 18.11.2003 з дня вилучення земельної ділянки площе. 1,22 га із смуги відведення залізниці перегону Вороненко-Ясиня на 95 км пк9-10 та 96км пк1-2 з лівої сторони по кілометрів не ближче 20 м від осі колії таким чином строк позовної давності для звернення позивача до суду з даним позовом сплив ще 18.11.2006. У зв"язку з наведеним просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився. В.о начальника управління надіслано до суду пояснення на позовну заяву, в якому, окрім посилання на норми Земельного кодексу України, ЗУ "Про транспорт", ЗУ "Про залізничний транспорт", ЗУ "Про державний земельний кадастр", йдеться про те, що Акціонерне товариство "Українська залізниця", а також регіональна філія "Львівська залізниця АТ "Укрзалізниця" не набула права користування земельною ділянкою, оскільки будь-які рішення органів місцевого самоврядування або правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку відсутні та позивачем до матеріалів справи не додано. Спірна земельна ділянка як об"єкт правовідносин не сформована відповідно до вимог законодавства, не внесена до державного земельного кадастру. Розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 13.04.2006 №153 було затверджено проект відведення та передано у власність на земельні ділянки за межами населеного пункту. Підставою для розробки технічної документації із землеустрою ОСОБА_1 став договір дарування земельної ділянки від 24.09.2008 №1-2051 посвідчений державним нотаріусом Пріц О.І. Згідно з висновком про наявні обмеження на використання земельної ділянки встановлено обмеження (обтяження) та сервітути: охоронна зона лінії електропередач на земельній ділянці № НОМЕР_2 площею 0,0233 га та на земельній ділянці № НОМЕР_1 площею 0,0391 гектарів. Відповідно до опису меж земельної ділянки суміжними землекористувачами на земельній ділянці №1 є: від А до Б - землі Львівської залізниці, від Б-до В - землі запасу сільської ради - чагарник, від В до Г - землі Івано-Франківської дистанції електропостачання, від Г до Д - землі запасу сільської ради - чагарник, від Д до Е - землі Ясінянського ЛМГ, від Е доЄ - землі загального користування -ґрунтова дорога, від Є до Ж - землі Ясінянського ЛМГ, від Ж до З - землі ВОХР пч-12, від З до А - землі гр. ОСОБА_2 , на земельній ділянці №2 є: від А до Б - землі Львівської залізниці, від Б до В - землі ДП "Ясінянське ЛМГ", від В до Г - землі І.Франківської дистанції електропостачання, від Г до А - землі загального користування - ґрунтова дорога. Представником Львівської залізниці було підписано Акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки, а також міститься відбиток печатки Львівської залізниці. Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки містить державний акт на право власності на земельну ділянку від 15.12.2008 серії ЯЕ №461373, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за №-316 та містить кадастрові номери земельних ділянок разом з описом меж суміжних землекористувачів. Отже, технічна документація із землеустрою виготовлена та затверджена відповідно до вимог чинного законодавства. З огляду на зазначене просять врахувати письмові ці пояснення Головного управління при прийнятті рішення по даній справі.

Ухвалою суду від 30.11.2021 закрито провадження в частині позовних вимог, пред"явлених до відповідача ОСОБА_2 у зв"язку з смертю.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до такого висновку.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Згідно із ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Частиною 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на землю серії ЯЕ №461373 від 15.12.2008, ОСОБА_1 на підставі договору дарування земельної ділянки від 24.09.2008, зареєстрованого в реєстрі за №1-2051 Рахівської державної нотаріальної контори, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,5679 га, та яка складається з двох частин: земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 1521 кв.м., кадастровий номер :03:001:0006, та земельної ділянки № НОМЕР_2 площею 4158 кв.м. кадастровий номер :03:001:0005, цільове призначення для особистого селянського господарства в с.Лазещина, Перегін Вороненко-Ясіня на 95 км. ПК 9-10 км. ПК 1-2 з лівої сторони по ходу кілометрів, Рахівського району, Закарпатської області.

Державний акт на право власності на землю серії ЯЕ №461373 від 15.12.2008, виданий ОСОБА_1 , зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №-316.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на спірний об`єкт.

Згідно із статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі,обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном застосовується принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в частині 1 статті 317 ЦК України, у тому числі й право володіння.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Вказаний за змістом правовий висновок неодноразово сформульований Верховним Судом, зокрема в постановах від 27.06.2018 у справі № 921/403/17-г/6, від 08.08.2019 у справі № 909/472/18, від 29.04.2020 у справі № 911/1455/19.

Натомість, відповідний правовстановлюючий документ (рішення, правочин (договір) є підставою для переходу до особи прав на нерухомість, тобто породжує відповідні зобов`язання з передачі майна, а безпосередньо набуття особою усіх повноважень власника (володіння, користування, розпорядження) відбувається в момент внесення до реєстру відповідного запису про державну реєстрацію отриманого речового права.

Суд звертає увагу, що державна реєстрація земельної ділянки загальною площею 0,5679 га для ведення особистого селянського господарства, кадастрові номера :03:001:0005, :03:001:0006, за ОСОБА_1 проведена на підставі договору дарування від 24 вересня 2008 року, укладеного останньою з ОСОБА_2 .

Та, перед цим державна реєстрація земельної ділянки загальною площею 0,5679 га для ведення особистого селянського господарства, кадастрові номера :03:001:0005, :03:001:0006, проведена була за ОСОБА_2 на підставі розпорядження Рахівської райдержадміністрації від 13.04.2006 № 153, яким передано громадянам, в тому числі ОСОБА_2 , земельну ділянку загальною площею 0,5679 га, право на яку посвідчено було Державним актом на право власності на землю серії ЗК №048352 від 24.05.2006.

Під час судового провадження до суду надійшла інформація про те, що відповідач ОСОБА_2 помер (відмітка Укрпошти на поштових відправленнях).

На запит суду Рахівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у листі №366/22.09-26/20 від 28.02.2020 (реєстрація в канцелярії суду 23.03.2020) повідомив про те, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що виконавчим комітетом Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області складений відповідний актовий запис про смерть № 12 від 01.04.2009.

Оскільки на момент подачі позову цивільна правоздатність ОСОБА_2 припинилась у зв`язку зі смертю (ст. 25 ЦК України), представником позивача було заявлено відмову в задоволенні позовних вимог в частині, що стосуються ОСОБА_2 , зокрема визнанні незаконним розпорядження Рахівської районної державної адміністрації від 13.04.2006 №153 в частині передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,5679 га, що накладається на смугу відведення залізниці, визнанні недійсним договору дарування земельної ділянки від 24.09.2008 зареєстрованого в реєстрі за №1-2051 Рахівської державної нотаріальної контори, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно із ч.3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

За положеннями глави 16 ЦК України правочин може бути визнано недійсним з підстав визначених законом. У випадку визнання недійсним правочину може бути визнано недійсними і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно.

Як роз`яснював Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»,виходячи з положень статей 8,124 Конституції України,статей 26,30,87-90,97,100,102,118,123,128,143-146,149,151,153-158,161,210,212 ЗК України, глав 27,33,34 ЦК України,статті 15 ЦПК України ,судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема,з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних відносин) визнавалися документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Як зазначалось у правовій позиції ,висловленій Верховним Судом України у постанові від 04.06.2014 року по справі №6-46 цс 14, відповідно до ст.126,152,155 ЗК України державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

В той же час, з матеріалів справи вбачається ,що оскаржуваний державний акт був виданий не усупереч, а на підставі договору дарування земельної ділянки від 24.08.2008, зареєстрованого в реєстрі за №1-2051 Рахівської державної нотаріальної контори, укладеного між ОСОБА_2 (нині померлим), якому спірна земельна ділянка належала на підставі розпорядження Рахівської РДА від 13.04.2006 №153, та ОСОБА_1 , вимог щодо визнання яких недійсним,зокрема,з підстав порушення вимог закону чи порушення ними його прав позивач не заявляв.

Згідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акту індивідуальної дії, виданого органом державної влади або органом місцевого самоврядування, договору відчуження (правочину)встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт, правочин суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт, правочин порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.10.2018 у справі № 903/857/18, від 20.08.2019 у справі № 911/714/18 року .При цьому підставами для визнання недійсним (незаконним) акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і водночас порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.12.2019 у справі № 914/73/18, від 14.01.2020 у справі № 910/21404/17.

Таким чином, оскільки вимог про визнання протиправним рішення органу виконавчої влади та правочину, на підставі яких ОСОБА_1 був виданий оскаржуваний державний акт , позивач не заявляв, він повинен довести, що цей акт та правочин були видані всупереч прийнятим рішенням або визначеній компетенції органу, який його видав і те ,що він порушує саме його права та охоронювані законом інтереси , які підлягають захисту шляхом відновлення порушеного права.

На переконання суду змінені позовні вимоги про визнання недійсним Державного акту серії ЯЕ №461373 від 15.12.2008 на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_1 та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за кадастровими номерами :03:001:0005 та :03:001:0006 у державному реєстрі прав, скасування запису у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровими номерами :03:001:0005 та :03:001:0006 , шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про їх скасування, витребування від ОСОБА_1 на користь АТ "Українська залізниця" земельної ділянки загальною площею 0,5679 га, що складається з двох частини, та накладається на смугу відведення залізниці за кадастровими номерами :03:001:0005 та :03:001:0006 і знаходиться в с. Лазещина, Рахівського району, Закарпатської області, як землі смуги відведення залізниці, не можуть бути задоволені, оскільки відповідні правовстановлюючі документи, а саме розпорядження Рахівської райдержадміністрації від 13.04.2006 № 153, та договір дарування земельної ділянки від 24 вересня 2008 року, які є підставою для переходу до особи прав на земельну ділянку, є чинними, не скасовувалися та не визнавалися у встановленому порядку недійсними.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні зміненого позову Акціонерного товариства "Українська залізниця, в особі її регіональної філії "Львівська залізниця" до Рахівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації права власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 09.12.2021.

Суддя: В.Е. Ємчук