Постанова

Іменем України

10 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 308/22362/13-ц

провадження № 61-1799св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського Апеляційного суду від 03 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Готра Т. Ю., Джуга С. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору від 19 вересня 2007 року відповідачка отримала кредит у розмірі 22 428,56 доларів США зі сплатою 11,04 % річних та кінцевим терміном повернення до 18 вересня 2017 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 20 вересня 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за яким остання передала в іпотеку банку належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов`язань, станом на 15 жовтня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 17 020,87 доларів США, що еквівалентно 135 996,72 грн, яка складається з: 13 351,34 доларів США - заборгованості за кредитом; 2 077,36 доларів США - заборгованості за процентами за користування кредитом; 325,44 доларів США - заборгованість з комісії за користуванням кредитом; 426,41 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина); 809,03 доларів США - штраф (процентна складова).

Посилаючись на наведене, банк просив у рахунок погашення заборгованості у розмірі 17 020,87 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_2 шляхом його продажу ПАТ «КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дубліката правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «КБ «Приватбанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у зазначеному житловому будинку.

У березні ОСОБА_1 подала зустрічний позов до ПАТ «КБ «ПриватБанк», у якому з урахуванням уточнень просила визнати кредитний договір від 19 вересня 2007 року недійсним в частині зміни відсоткової ставки з 11,04 % на 13,08 %, 12.58 % за користування кредитом; визнати дії ПАТ «КБ «ПриватБанк» щодо зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку з 11,04 % на 13,08 % та 12,58 % річних за користування кредитом - незаконними; зобов`язати ПАТ «КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором від 19 вересня 2007 року за процентною ставкою 11,04 % річних, яка діяла на час укладення кредитного договору.

Свої вимоги мотивувала тим, що банківська установа в односторонньому порядку, без повідомлення та її згоди, змінила розмір відсоткової ставки за користування кредитом з 11,04 % до 13,08 %, а згодом до 12,58 % річних.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконними дії ПАТ «КБ «Приватбанк» щодо зміни процентної ставки за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № MKMОGA00000263 в односторонньому порядку з 11,04 % на 13,08 % та 12,58 % річних за користування кредитом.

Зобов`язано ПАТ «КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором від 19 вересня 2007 року за процентною ставкою 11,04 % річних, яка діяла на час укладення кредитного договору.

У решті вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії якого інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм, а тому іпотечне майно відповідача не може бути примусово відчужене; вимоги про виселення є похідними від вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, крім того є недоведеними, тому також задоволенню не підлягають.

Задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався тим, що банк порушив передбачену кредитним договором процедуру зміни процентної ставки за користування кредитними коштами, оскільки відсутні докази належного повідомлення відповідачки про зміну розміру процентів.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 06 травня 2015 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 19 вересня 2007 року, яка станом на 15 жовтня 2013 року складала 17 тис. 20 доларів США 87 центів, що в гривневому еквіваленті становить 135 тис. 996 грн 72 коп., із яких 13 тис. 351 доларів США 34 центів - заборгованість за кредитом, 2 тис. 77 доларів США 36 центів - заборгованість за процентами за користування кредитом, 325 доларів США 44 центи - заборгованість із комісії за користування кредитом, 426 доларів США 41 центи - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 31 доларів США 29 центів - штраф (фіксована частина), 809 доларів США 3 центи - штраф (відсоткова складова), звернуто стягнення на жилий будинок АДРЕСА_2 шляхом продажу цього будинку ПАТ «КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності, але не менше встановленої договором іпотеки.

У задоволенні решти первісного позову та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 06 травня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 06 травня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

При новому апеляційному розгляді постановою Закарпатського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 березня 2015 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № МКМОGА00000263, яка станом на 15 жовтня 2013 року становить 14 803,59 доларів США, що еквівалентно 116 946,36 грн, і складається з 12 224,64 доларів США - заборгованості за кредитом, 1 122,37 доларів США - заборгованості за процентами за користування кредитом, 325,44 доларів США - заборгованості з комісії за користування кредитом, 148,23 доларів США - пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором, 31,65 доларів США - штрафу (фіксована частина), 703,41 доларів США - штрафу (процентна складова), звернуто стягнення на будинок АДРЕСА_2 , шляхом продажу цього будинку ПАТ «КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності, але не менше встановленого договором іпотеки - 144 285,71 грн.

Виконання рішення в частині звернення стягнення на будинок АДРЕСА_2 зупинено на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, надано як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У решті рішення суду залишено без змін.

Задовольняючи позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд апеляційної інстанції виходив із того, що у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором і наявністю в неї заборгованості банк набув право звернення на предмет іпотеки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення в частині вирішення первісного позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, справу в цій частині направити на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга свідчить про те, що постанова апеляційного суду оскаржується в частині вирішення первісного позову ПАТ «КБ «ПриватБанк». В іншій частині не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядається (частина перша статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору за позовом банку.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області справу № 308/22362/13-ц за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору в частині підвищення відсоткової ставки.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2021 року справу № 308/22362/13-ц призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 19 вересня 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 20 000 доларів США на споживчі цілі та 2 428 000,57 доларів США на сплату страхових внесків строком до 18 вересня 2007 року зі сплатою 11,04 % річних.

На забезпечення цього договору 20 вересня 2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належний їй на праві власності жилий будинок АДРЕСА_2 .

Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту виникла заборгованість, розмір якої відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 15 жовтня 2013 року склав 17 тис. 20 доларів США 87 центів, що в гривневому еквіваленті становило 135 тис. 996 грн 72 коп., з яких 13 тис. 351 доларів США 34 центів - заборгованість за кредитом, 2 тис. 77 доларів США 36 центів - заборгованість із процентів за користування кредитом, 325 доларів США 44 центи - заборгованість із комісії за користування кредитом, 426 доларів США 41 цент - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 31 долар США 29 центів - штраф (фіксована частина), 809 доларів США 3 центи - штраф (процентна складова).

Відсоткова ставка за користування кредитом у подальшому була змінена банком, а саме 25 листопада 2008 року з 11,04 % на 13,08 % річних, а 27 вересня 2010 року - з 13,08 % на 12,58 % річних.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Колегія суддів частково приймає аргументи касаційної скарги з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частинами першою, п`ятою, дев`ятою статті 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону № 898-IV; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до пункту 22 договору іпотеки від 20 вересня 2007 року звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених пунктами 16.7.1, 16.7.2, 16.9. цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Пре іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

Згідно з пунктом 27 договору іпотеки (застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку) звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:

- переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця;

- продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом,у тому числі на біржі, на підставі купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «При іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Отже, сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі умови, у тому числі вирішили питання позасудового врегулювання спору, зокрема передбачили право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 ЦК України та позасудові (статті 17-19 ЦК України).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 цього Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 цього Закону).

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є неналежним способом захисту незалежно від того, чи просить позивач встановити у рішенні суду право продати предмет іпотеки від імені іпотекодержателя, чи від імені іпотекодавця.

Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) та від 12 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц (провадження № 14-48цс19).

З урахуванням наведеного, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, а такі вимоги, заявлені позивачем у судовому порядку, є неналежним способом захисту.

Отже, оскільки оскаржене судове рішення в частині вирішення вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки ухвалене внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, воно підлягає скасуванню.

Апеляційний суд безпідставно не врахував висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) та від 12 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц (провадження № 14-48цс19), не взяв до уваги, що згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Між тим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк», але помилився щодо мотивів такої відмови, оскільки у задоволенні позову банку необхідно відмовити з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту.

За наявності підстав для відмови у позові про звернення стягнення на предмети іпотеки не підлягає задоволенню і вимога про виселення всіх мешканців з іпотечного житла, яка у спірному випадку є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на підстави відмови у позові інші доводи касаційної скарги, в тому числі про неправильність розрахунку заборгованості, до уваги не беруться.

За таких обставин постанова апеляційного суду в частині вирішення первісного позову ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні у мотивувальній частині з викладенням її в цій частині у редакції цієї постанови.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду постановлена без додержання норм матеріального права, а рішення суду першої інстанції частково постановлене без додержання норм матеріального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити касаційну скаргу, постанову апеляційного суду в оскарженій частині скасувати; рішення суду першої інстанції в цій частині змінити у мотивувальній частині з викладенням її в цій частині у редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 400, 410, 412 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення скасувати.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 березня 2015 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення змінити, виклавши мотивувальну частину в цій частині в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. С. Жданова

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун