Провадження № 2/161/1274/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Чигринюк В.С.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину

В С Т А Н О В И В:

30.10.2020 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 18.06.2011 року між нею та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, за час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина син ОСОБА_4 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.02.2013 року їх шлюб з відповідачем було розірвано, а також вирішено стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Вказує, що починаючи з 2018 року, син ОСОБА_4 почав регулярно хворіти та в березні 2018 року у нього виявили вірус ОСОБА_6 -Барр. Разом з тим, вона не в змозі самостійно утримувати сина та повністю забезпечити необхідні витрати на лікування дитини, оскільки наразі не працює. В свою чергу, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 потребує постійного догляду у зв`язку з постійними хронічними інфекціями. Так, понесені нею витрати складають 38000,47 грн., з яких: 18027,90 грн. на лікування (обстеження, лікарські засоби та прилади) та 19972,92 грн. на розвиток дитини (велосипед, м`яч, телефон, планшет тощо). Відповідач є працездатним, працює в ПВКФ «Укрбізнес» директором і отримує заробітну плату в розмірі 10000 грн. Крім того, відповідач є засновником двох юридичних осіб ТзОВ «Дігнітіс», внесок у статутний капітал якого складає 500000 грн., та ПВКФ «Укрбізнес», внесок у статутний капітал якого складає 460000 грн. При цьому, ОСОБА_3 інших утриманців не має, а тому має можливість оплатити половину додаткових витрат на дитину. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 19000,24 грн.

24.12.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву згідно якого останній не визнає заявлені позовні вимоги у повному обсязі виходячи з наступного. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що надані стороною позивача платіжні доручення не містять опису того, що саме було придбано та з якою метою, чи придбавалася частина таких за призначенням лікаря (медикаменти тощо), чи викликані оплачені послуги особливими обставинами, а інша частина, в розумінні положення ст. 185 СК України, взагалі не відноситься до додаткових витрат на дитину. Крім того, фактично уся наведена документація жодним чином не свідчить про те, що оплачені товари та послуги були спрямовані саме для забезпечення потреб ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважає належними та підтвердженими відповідними доказами витрати на суму 1372,98 грн. В свою чергу, позивач не надала суду доказів того, що він може сплачувати додаткові витрати на дитину та не обґрунтувала, що сплачених ним аліментів є недостатньо для покриття додаткових витрат. На даний час, єдиним джерелом його доходу є заробітна плата, яку він отримую працюючи директором на підприємстві ПВКФ «Укрбізнес». Просить врахувати, що за останні три роки, шляхом відрахування з заробітної плати, ним було перераховано ОСОБА_2 в якості сплати аліментів 58050,23 грн. На його переконання, суми сплачених аліментів цілком достатньо, як для того, щоб покрити додаткові витрати на дитину в розмірі 1372,98 грн. так і на придбання інших товарів. Інші доводи позовної заяви вважає необгрунтованими та такими, що не мають будь-якого значення для правильного вирішення справи. На підставі викладеного, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 55-56).

03.02.2021 року представником позивачки було подано до суду відповідь на відзив на обгрунтування якого остання зазначила, що у відповідач, знаючи про захоплення дитиною футболом, безпідставно ставить під сумнів той факт, що дитячий футбольний м`яч придбаний для сина та призначений для розвитку здібностей дитини. Крім того, придбання планшету було необхідно, адже ОСОБА_4 повинен був навчатися у комп`ютерній академії «ШАГ», з огляду на його бажання посилено вчити комп`ютерну грамоту. В свою чергу, придбаний для ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 велосипед являється спортивним спорядженням для фізичного розвитку дитини, що з огляду на наявність хронічного захворювання та наявного порушення постави є просто необхідним для зміцнення імунітету. Що стосується купівлі для дитини абонемента на плавання, то в цьому випадку ОСОБА_3 особисто ознайомлений з таким фактом. При цьому, плавання це один із видів спорту, спрямований на зміцнення імунітету та загального розвитку сина. Разом з тим, соляна лампа «Котик» була придбана для ОСОБА_4 , у зв`язку з частими простудними захворюваннями, підтверджені висновками лікаря ОСОБА_7 . Також, після фактичного переїзду ОСОБА_2 у нове житло, яке належить її матері, остання змушена була придбати прилади обігріву, адже ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по цей час має хронічне захворювання вірус Епштейна-Барр. При розгляді справи просить врахувати зазначені обставини (а.с. 79-82).

10.02.2021 року відповідачем було подано до суду заперечення на відповідь на відзив у яких останній зазначив, що придбання інших товарів, які вказує позивач, не підпадає під визначення ст. 185 СК України. Більшість квитанцій поданих позивачкою не містять інформації про те, що саме було придбано, найменування та кількість. Позивач ні у позові, ні у відповіді на відзив не надала суду доказів того, що він може сплачувати додаткові витрати на дитину. При цьому, докази щодо сум внесків у статутний капітал підприємства не відповідають дійсності, адже такий капітал не був сформований. Також позивач не обґрунтувала суду, що сплачених відповідачем аліментів є недостатньо для покриття додаткових витрат. Стороною позивача не надано інформації куди були витрачені 58050,23 грн коштів, що були сплачені ним за останні три роки, однак на його переконання, дана сума повністю покриває усі витрати позивачки, які вона вказує у позовній заяві. Просить врахувати наведені обставини та відмовити у позові повністю (а.с. 100-101).

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, які були викладені нею у позовній заяві та відповіді на відзив, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що планшет був придбаний позивачкою для сина з метою розвитку його здібностей він мав відвідувати комп`ютерну школу та секцію з гри в шахи, проте він їх не відвідує через брак коштів на оплату навчання. На сьогоднішній день ОСОБА_8 відвідує басейн з метою укріплення імунітету, однак прямої рекомендації від лікарів про необхідність таких занять немає.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви, клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності від нього на адресу суду не надходили.

Враховуючи обсяг доказів, які були надані стронами, з урахуванням тієї обставини, що відповідач скористався своїм право щодо надання відзиву та заперечень щодо заявлених позовних вимог, суд вважає за можливе розгляд справи проводити у його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.06.2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб, зареєстрвоаний Відділом ДРАЦС Луцького МУЮ Волинської області за актовим записом № 594.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася спільна дитина син ОСОБА_8 . Зазначене підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.02.2013 року шлюб між сторонами було розірвано, а також вирішено стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17.01.2013 року та до досягнення дитиною повноліття. Вказане судове рішення набрало законної сили 01.03.2013 року (а.с. 39-40).

Судом також встановлено, що з моменту розірвання шлюбу та на даний час малолітній ОСОБА_8 проживає разом зі своєю матір`ю позивачкою ОСОБА_2 . Дана обставина відповідачем не оспорюється.

У своєму позові позивач ОСОБА_2 просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 19000,24 грн., які складають половину вартості коштів, що були витрачені нею для оплати товарів та послуг, спрямованих на лікування дитини від наявної хвороби та на її розвиток.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У своїй постанові від 13.09.2017 року Верховний Суд при розгляді справи №6-1489цс17 прийшов до правового висновку, що при вирішенні питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен з батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси і обставини, що мають істотне значення. У випадках, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Із системного аналізу вищевказаних положень законодавства у своєму взаємозв`язку слідує, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дані положення стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначається ст. 185 СК України. До таких особливих обставин законодавство відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку із розвитком у неї певних здібностей, або ж через хворобу, яка потребує постійного систематичного лікування, а відтак й залучення додаткових коштів.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, яка в повній мірі кореспондується із приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, на підтвердження заявлених позовних вимог, стороною позивачки було надано різного роду платіжні документи, а також медичну документацію.

Проте, переважна частина долучених до позовної заяви доказів не містять опису того, що саме було придбано та з якою метою.

Зокрема, платіжні документи, які містяться на а.с. 7, 11, 13, 17, 18, 19, 21, 22 містять лише зазначення сплачених сум, без опису придбаного товару (оплаченої послуги) та призначення такого.

В свою чергу, платіжні документи (а.с. 7, 11, 12, 13, 17, 21, 22, 28, 30) не підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між придбаним товаром чи оплаченою послугою із призначенням лікаря, з метою лікування наявного у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 захворювання вірусу Епштейн-Барр, на що посилається сторона позивача у своєму позові.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що придбані медикаменти були спрямовані саме на лікування наявного у дитини сторін зазначеного захворювання.

Що стосується понесених позивачем витрат на придбання планшету на суму 5849,80 грн. та велосипеду на суму 8238,00 грн. (а.с. 31), то суд вважає, що ці витрати не є додатковими ви тратами в розумінні положень ст. 185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами.

Зокрема, ані позивачем, ані її представником не доведені ті обставини, що малолітній син сторін навчається в комп`ютерній школі (академії) або ж відвідує секцію велоспорту.

Крім того, на думку суду, до додаткових витрат не можна віднести витрати на відвідування дитиною спортивної секції з плавання (відповідний висновок Верховного Суду міститься у постанові від 30.01.2019 року у справі № 205/4622/16-ц). Крім того, долучений на обгрунтування позовних вимог платіжний документ про придбання клубної карти фітнес клубу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » жодним чином не підтверджує тієї обставини, що такий був придбаний для малолітнього сина сторін (а.с. 20).

Одночасно з цим, суд вважає доведеними додаткові витрати в загальному розмірі 1372,98 грн. на оплату проведення досліджень та діагностики стану здоров`я ОСОБА_5 у медичних закладах охорони здоров`я (а.с. 8-10, 15-16, 24-25, 27, 29).

Вищевказані додаткові витрати відповідачем в ході розгляду справи були визнані.

За наведених обставин, суд вважає доведеними понесені позивачем ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину на загальну суму 1372,98 грн.

Інші доводи сторін, виходячи з предмету спору, не мають жодного значення при розгляді даної справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що із відповідача ОСОБА_9 на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одноразово в сумі 686,49 грн., тобто 1/2 частина від підтверджених додаткових витрат, понесених позивачем.

Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

На підставі ст. 185 СК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одноразово в сумі 686 (шістсот вісімдесят шість) грн. 49 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 16 лютого 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська