ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м. Херсон

Номер справи: 668/831/16-ц

Номер провадження: 22-ц/819/1892/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Кузнєцової О.А.,

Радченка С.В.

секретар Плохотніченко А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічне акціонерне товариство «Сведбанк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу адвоката Сергета Володимира Володимировича, який діє від імені ОСОБА_1 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 травня 2021 року, у складі судді Майдан С.І., у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про визнання недійсним договору факторингу

ВСТАНОВИВ:

В січні 2016 року ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору факторингу. Позов обґрунтовано тим, що 06 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2102/0608/71-101, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 53700,00 дол.США на строк з 06.06.2008 року по 06.06.2033 року включно зі сплатою 11,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. У відповідності до п.1.4 кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу з метою придбання: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . З метою забезпечення зобов`язань за кредитом, між банком та позичальником було укладено Договір іпотеки зазначеної вище квартири, та укладено договори поруки від 06.06.2008 року за №2102/0608/71-101-Р-1 з ОСОБА_3 , №2102/0608/71-101-Р-2 з ОСОБА_4 , та №2102/0608/71-101-Р-3 з ОСОБА_5 , згідно яких поручителі взяли на себе зобов`язання нести пряму повну солідарну відповідальність за зобов`язаннями позичальника.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (правонаступником ВАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк») та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2 договору банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку. Разом з правом вимоги заборгованості за кредитним договором до Фактора переходять всі пов`язані з ними прав, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій, та інших обов`язкових платежів. Того ж дня, 28 листопада 2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» переуступило вже належне йому право вимоги за договором Факторингу №15 від 28 листопада 2012 року ТОВ «Кредитні ініціативи», уклавши з останнім також договір факторингу. Таким чином, внаслідок укладених договорів відбулася заміна кредитора, за кредитним договором №2102/0608/71-101 від 06 червня 2008 року.

Позивач вказує на недійсність укладений первісний договір факторингу №15 від 28 листопада 2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» щодо передачі права вимоги за кредитним договором,. Банк не мав права укладати договір факторингу з третьою особою та передавати всю документацію, що є конфіденційною інформацією щодо позичальника та поручителів, тим самим порушив умови договору та вимоги чинного законодавства України, які регулюють захист персональних даних та банківської таємниці. В порушення вимог ст.512, 1077, 1078 ЦК України банк відступив не право вимоги кредитора у зобов`язанні, а право стягнення грошових коштів, оскільки було наявне судове рішення про стягнення заборгованості від 17.05.2011 року. Фактор взагалі не мав права отримувати права вимоги за кредитним договором та нараховувати як новий кредитор, проценти, комісії, оскільки кредит надавався у доларах США, а ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не має індивідуальної ліцензії, то і не має права здійснювати такі операції. Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Позивач просила суд визнати недійсним Договір факторингу №15 від 28.11.2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк»), який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк») та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що оспорюваний правочин відповідає вимогам чинного законодавства України та не порушує прав і законних інтересів позичальника ОСОБА_1 , у зв`язку із чим правові підстави для визнання договору факторингу недійсним у суду відсутні. Вказане рішення обґрунтовано тим, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не є установою, якій необхідне отримання генеральної чи індивідуальної ліцензії, оскільки укладання договору факторингу, предметом якого є відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором, не є здійсненням валютних операцій. Відсутність у ТОВ «ФК «Вектор Плюс» ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями не може бути підставою для задоволення вимог про визнання недійсним договір факторингу, оскільки вказана ліцензія є необхідною при укладенні кредитного валютного договору, а не правочину, який оспорюється позивачем. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ФК «Вектор Плюс» від 16 листопада 2012 року є фінансовою компанією і має право на здійснення операцій факторингу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Сергет В.В., в апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував правові позиції Верховного Суду, що викладені в постанові від 16.12.2020 року у справі № 462/2900/11, про те, що ведення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті), потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями. Посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Кредитні ініціативи» зазначає, що товариство погоджується з рішенням суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог. Крім того вказує, що судами розглядалась цивільна справа № 668/16808/13-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса КМНО Мироник О.В. про визнання договору про передачу прав за іпотечним договором недійсним. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 29 квітня 2014 року позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» було задоволено, звернуто стягнення на іпотечне майно, належне ОСОБА_1 . Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 13 липня 2016 року, частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції змінено в частині встановлення початкової ціни предмету іпотеки. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Апеляційного суду Херсонської області від 13 липня 2016 року залишено без змін. Представник товариства зазначає, що даними судовими рішеннями встановлено преюдиційні обставини дійсності договорів факторингу та відступлення права вимоги. Також вказує, що в Постанові Верховного Суду від 12 липня 2021 року по цивільній справі № 562/482/20 (провадження № 61-17302 св20)Верховний Суд зазначив, що якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність підстав для нарахування боргу, оскільки вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Ухвалення судом рішення у справі про стягнення з боржника кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання договорів факторингу та відступлення прав вимоги, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з боржника кредитної заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ТОВ «Кредитні ініціативи», представників відповідачів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №2102/0608/71-101, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 53700,00 дол.США на строк з 06 червня 2008 року по 06 червня 2033 року включно зі сплатою 11,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом (п.п.1.1, 1.3 кредитного договору). У відповідності до п.1.4 кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків до договору купівлі-продажу з метою придбання: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення зобов`язань по кредиту, між банком та позичальником було укладено Договір іпотеки зазначеної вище квартири, та укладено договори поруки від 06 червня 2008 року за №2102/0608/71-101-Р-1 з ОСОБА_3 , №2102/0608/71-101-Р-2 з ОСОБА_4 , та №2102/0608/71-101-Р-3 з ОСОБА_5 , згідно яких поручителі взяли на себе зобов`язання нести пряму повну солідарну відповідальність по зобов`язаннях позичальника.

На час укладення вказаних договорів ВАТ «Сведбанк» мав генеральну ліцензію Національного банку України від 07 грудня 2007 року, яка дозволяє видавати кредити в іноземній валюті.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 17 травня 2011 року стягнуто солідарно з позичальника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2008 року в загальній сумі 531248,89 грн.

ПАТ «Сведбанк» пред`явило позов до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором в національній валюті України гривні за її офіційним курсом до валюти кредитного договору на час звернення до суду, що відповідає положенням статті 533 ЦК України.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк»), який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк») та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15. Відповідно до п.2.1, 2.2 договору банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними прав, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій, та інших обов`язкових платежів.

Того ж дня, 28 листопада 2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» переуступило вже належне йому право вимоги за договором Факторингу №15 від 28 листопада 2012 року ТОВ «Кредитні ініціативи», уклавши з останнім також договір факторингу. Відповідно до п.2.1., 2.2 договору клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу, якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема, договору відступлення права вимоги (цесії), визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, у тому числі, відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

З частини 1 статті 1077 ЦК України та частини 5 статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження №12-97гс18).

На час укладення кредитного та іпотечного договорів ВАТ «Сведбанк» мав генеральну ліцензію Національного банку України від 07 грудня 2007 року, яка дозволяє видавати кредити в іноземній валюті.

ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» станом на час укладення договору факторингу від 28 листопада 2012 року з ПАТ «Сведбанк» було включене до Державного реєстру фінансових установ.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 29 квітня 2014 року задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру під АДРЕСА_2 . Зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., про визнання договору про передачу прав за іпотечним договором недійсним залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 13 липня 2016 року рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 29 квітня 2014 року в частині встановлення початкової ціни предмету іпотеки змінено, зазначено початкову ціну предмету іпотеки в сумі 289545 грн, але не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна. В решті рішення залишено без змін.

Зазначеним рішенням встановлено, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15, відповідно до умов якого банк відступив фактору (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними в реєстрі позичальників та в переліку кредитних договорів, право на вимогу якої належить банку, в тому числі й за кредитним договором, який укладено з відповідачем. Відповідно до п.2.1 зазначеного договору після переходу прав вимоги заборгованості до фактору, останній має право нарахувати, в якості нового кредитора проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов`язкові платежі по відношенню до боржників. На виконання пункту 23 договору факторингу від 28 листопада 2012 року, в якому сторони договору факторингу погодили, що перехід від банку до фактора прав вимоги за договорами забезпечення відбувається одночасно з переходом права вимоги заборгованості у момент укладення договору щодо відступлення права вимоги за договором забезпечення у розрахункову дату, між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» 28 листопада 2012 року укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, в тому числі і за іпотечним договором від 06 червня 2008 року з позичальником ОСОБА_1 . Згідно додатку 1Б до договору про передачу прав за іпотечним договором 28 листопада 2012 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» передано банком кредитну заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором в загальній сумі 97200,75 тис. дол. США.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.10.2017 за №6-22580 рішення Апеляційного суду Херсонської області від 13.07.2016 року залишено без змін.

Судові рішення, а саме ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року підтверджує, що всі вимоги кредитора від ПАТ «Сведбанк» перейшли спочатку до ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а потім до ТОВ «Кредитні ініціативи».

Верховний Суд в постанові від 12 липня 2021 року по цивільній справі № 562/482/20 (провадження № 61-17302 св20) зазначив, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність підстав для нарахування боргу, оскільки вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Отже, ухвалення судом рішення у справі про стягнення з боржника кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання договорів факторингу та відступлення прав вимоги, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з боржника кредитної заборгованості.

Подібний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20).

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, як підставу для скасування рішення суду першої інстанції, про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував правові позиції Верховного Суду, що викладені в постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 462/2900/11, так як обставини у справі, що переглядається суттєво відрізняються від обставин викладених у вказаній справі, оскількидо укладення 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» договору факторингу, рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 17 травня 2011 року стягнуто заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2008 року в гривневому еквіваленті. Крім того рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 29 квітня 2014 року було задоволено первісний позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 і звернуто стягнення на предмет іпотеки, та відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання договору про передачу прав за іпотечним договором недійсним.

З урахуванням наведеного колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права у питанні висновків про відповідність нормам законодавства оспорюваного договору.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.367, п.1ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Сергета Володимира Володимировича, який діє від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І. В. Вейтас

Судді: О. А. Кузнєцова

С. В. Радченко