Провадження № 2/755/608/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" грудня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 4 343,57 доларів США, що за курсом 28,31 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.10.2020 складає 122 966,47 грн за кредитним договором №K3V3GK150064 від 19.07.2007, яка складається з: 4 343,57 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період 18.06.2020 по 01.10.2020; стягнути з відповідача судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.07.2007 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №K3V3GK150064, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 233 858,70 доларів США на термін до 19.07.2036 р. на купівлю житла. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № K3V3GK15006414. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 01.10.2020 року має заборгованість - 1 253 764,29 долар США, яка складається з наступного: 112 819,93 долар США - заборгованість за тілом кредиту; 2 423 397,29 долар США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 47 386,68 долар США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 851 160,39 долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Звертає увагу суду, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 4 343.57 долар США, яка складається з наступного 4 343.57 долар США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період 18.06.2020 по 01.10.2020р.

03.11.2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано 23.11.2020, а позивач ухвалу суду про відкриття провадження отримав 05.11.2020.

07.12.2020 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що до даних позовних вимог слід застосувати строки позовної давності які були пропущені позивачем після стягнення всієї суми кредитного боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується рішенням Обухівського районного суду Київської області по справі № 2-48/11 від 29 червня 2011 року. Так, у рішенні Обухівського суду зазначається наступне: позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтовуючи свій позов зазначив, що 19.07.2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачкою був укладений договір про надання кредиту, відповідно до якого відповідач отримавши кредит зобов`язувалася його своєчасно повернути та сплатити нараховані проценти, але відповідач отримавши кредит виконувала свої зобов`язання не належним чином, що сприяло виникненню заборгованості. 19.07.2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» та відповідачкою було укладено договір іпотеки, згідно якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірним побудовами, загальною площею 200,70 кв.м., житловою площею 79,50 кв.м., та має наступні підсобні будівлі та споруди: а - жилий будинок, к - колодязь, г - ворота, г2 - хвіртка, г3 - огорожа, г4 - огорожа, г5 - вимощення, к1 - канал, колодязь, що належить Іпотекодавцю на праві власності. Позивач повідомляв відповідача про порушення умов договору кредиту, в зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання відповідачем, позивач змушений був звернутись до суду відповідно до іпотечного договору. Як вбачається із матеріалів цивільної справи даний кредитний договір відповідачем своєчасно не виконується, а тому і виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 200 302,67 доларів США, еквівалент 1 602 421,36 грн., з яких сума непогашеного кредиту 167 872,53 доларів США, еквівалент 1 342 980,24 грн., заборгованість по відсоткам 22 366,36 доларів США, еквівалент 178 930,88 грн., пеня за порушення строків сплати кредиту 6 332,47 доларів США, еквівалент 50 659,76 грн., заборгованість по комісії 3 731,31 доларів США, еквівалент 29 850,48 грн., що підтверджується відповідними розрахунками позивача. Судом встановлено, що відповідачка порушила виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, що підтверджується розрахунком позивача та письмовими вимогами банка про погашення заборгованості за кредитом в повному обсязі. Суд, вирішив позов задовольнити частково та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №K3V3GK15006414 від 19.07.2007 року в розмірі 200 302,67 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк». Визначити початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 1 176 365 гривень. В подальшому рішенням Апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2012 року скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 червня 2011 року і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, а саме, в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приват Банк» за кредитним договором № K3V3GK15006414 від 19 липня 2007 року в розмірі 200 302,67 дол. США, з яких тіло кредиту - 167 872,53 дол., відсотки - 22 366,36 дол., пеня - 6 332,47 дол., комісія - 3 731,31 дол., звернути стягнення на предмет іпотеки у вигляді житлового будинку загальною площею 200,7 кв.м, житловою площею 79,5 кв.м та земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий № :01:008:0079, зазначені в договорі іпотеки від 19 липня 2007 року. Предмет іпотеки у вигляді житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий № :01:008:0079, що перебувають у власності іпотекодавця, підлягають реалізації із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом продажу будинку і ділянки ПАТ КБ «Приват Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі іпотечного договору від 19 липня 2007 року, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержагеля і передбачає право ПАТ КБ «Приват Банк» на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця за початковою ціною в розмірі 1 445 301 грн., визначеною і узгодженою сторонами в договорі іпотеки від 19 липня 2007 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В решті позову відмовлено. На виконання даного рішення, за заявою стягувача судом видано виконавчий лист № 2-48/11 від 17 травня 2012 року. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, як про це зазначено в рішенні Обухівського суду, надіславши претензію (вимогу) боржнику про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів (відсотків) що найдовше до ухвалення Обухівським судом рішення, тобто до 29 червня 2011 року. Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги. Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у червні 2011 року, а отже перебіг строків позовної давності закінчився у червні 2014 року.

Також, вважає, що банк взагалі втратив право будь-яких грошових вимог до відповідачки, зважаючи на обставини встановлені рішення Печерського районного суду міста Києва від 9 листопада 2017 року по справі № 201/520/17-ц, за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яким було визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 19 вересня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 8050, згідно якого запропоновано задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» у розмірі 108 790,85 доларів США з Бояновської в якості заборгованості за кредитним договором від 19 липня 2007 року, таким, що не підлягає виконанню. Судом встановлено, що 19 липня 2007 року між Бояновською та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір, за умовами якого позивач отримала від банку 168 000 доларів США строком на 29 років. З метою забезпечення виконання зобов`язань позивача за вищевказаним кредитним договором, цього ж дня між сторонами було укладено договір іпотеки. Рішенням апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2012 року, в рахунок погашення заборгованості позивача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 19 липня 2007 року в розмірі 200 302,67 доларів США, звернуто стягнення на належний Бояновській предмет іпотеки, шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» від свого імені, будь- якій особі покупцеві. Також судом встановлено, що на даний час предмет іпотеки реалізовано. 19 вересня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального скруту Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь відповідача 108 790,85 доларів США заборгованості за кредитним договором від 19 липня 2007 року. Як вбачається з спірного виконавчого напису № 8050 від 19 вересня 2016 року, нотаріусом було запропоновано стягнути залишок заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у загальному розмірі 108 790,85 доларів США. Строк за який виникла заборгованість та провадиться стягнення становить з 19 липня 2007 року по 10 серпня 2016 року - 9 років 22 дні. Таким чином, у виконавчому написі нотаріуса включена сума заборгованості, яка виникла поза спливом строку позовної давності, а отже така сума не може вважатись безспірною.

Також, ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 4 листопада 2014 року поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-48/11 за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 9 грудня 2014 року по справі №372/5012/14 апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена, ухвала Обухівського районного суду Київської області від 4 листопада 2014 року скасована та постановлено нову ухвалу, якою відмовлено в задоволенні заяви публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Тобто, Банк, як стягувач за виконавчим листом №2-48/11 втратив своє право на стягнення боргу.

Разом із відзивом на позовну заяву, відповідачем подано заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у задоволенні якої ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2020 відмовлено.

11.01.2021 від уповноваженого представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач посилається на те, що банком було звернуто стянення на заставне майно боржника та станом на сьогоднішній день предмет іпотеки реалізовано. Розрахунок заборгованості було проведено автоматизованою системою і в ньому відображено та враховано всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору, а також здійсненні боржником платежі на його виконання, та враховано кошти від реалізації предмета іпотеки. Раніше винесене рішення суду не припиняє дію кредитного договору та не позбавляє відповідача відповідальності за взяті зобов`язання за договором. Ухвалене раніше рішення не позбавляє права кредитора звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Станом на сьогоднішній день за договором рахується заборгованість, відповідачем не надані докази належного виконання кредитного договору. Згідно до п. 7.1 кредитного договору сторони встановили строк виконання зобов`язань за договором 19.07.2036 року. Відповідно до п. 5.2 Договір може бути змінений у встановленому цим договором порядку. Згідно до ст. 654 ЦК України: зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Оскільки, договір K3V3GK15006414 від 19.07.2007 року укладений в письмовій формі, то і всі зміни вчиняються у письмовій формі. Вказані зміни повинні бути оформлені додатковою угодою та засвідчені підписами сторін. Однак, між сторонами не укладалися додаткові угоди щодо зміни строку виконання зобов`язань, а тому строк повернення кредитних коштів встановлено до 19.07.2036 року. Строки виконання зобов`язань за договором змінені не були і сторони продовжують керуватися умовами договору K3V3GK15006414 від 19.07.2007. У зв`язку з тим, що банк не змінював строк повернення в розумінні ЦК України - строк звернення до відповідача не минув.

04.01.2021 від уповноваженого представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив у яких відповідач підтримала доводи викладені у відзиві на позовну заяву.

Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.12.2020 задоволено клопотання представника відповідача та витребувані у позивача докази, а саме: інформацію: чи було продано на виконання рішення суду в рамках виконавчого листа № 2-48/11 від 17 травня 2012 року предмет іпотеки у вигляді житлового будинку в ж/ АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий № :01:008:0079 (надалі - заставне майно), що перебували у власності ОСОБА_1 для погашення заборгованості за кредитним договором № K3V3GK15006414 від 19.07.2007 р. укладеного між Банком та ОСОБА_1 ; якщо продаж відбувся: за якою процедурою відбулася реалізація заставленого майна; за якою ціною було реалізовано заставне майно; надати копії документів на підтвердження реалізації заставного майна та докази проведення розрахунку за його придбання; надати порядок списання отриманих від реалізації заставного майна коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості Клієнта перед банком; надати розрахунок заборгованості Клієнта після реалізації заставного майна після його реалізації. Якщо майно не було реалізовано, інформувати поточний майновий стан даного заставного майна.

25 та 28.01.2021 до суду надійшов лист позивача щодо виконання вимог ухвали суду від 28.12.2020 про витребування доказів, у яких позивач зазначає, що на підставі раніше винесеного рішення суду про звернення стягнення на заставне майно за кредитним договором, банком було звернуто стянення на предмет іпотеки боржника. Станом на сьогоднішній день предмет іпотеки реалізовано, що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 та меморіальними ордерами. Наданий суду разом з позовною заявою розрахунок заборгованості було проведено автоматизованою системою і в ньому відображено та враховано всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору, а також здійсненні боржником платежі на його виконання, та враховано кошти від реалізації предмета іпотеки. Надати суду більш детальний розрахунок заборгованості не виявляється можливим з технічних причин. З метою встановлення судом обставин погашення складових заборгованості на адресу суду направлено виписку по рахунку кредитного договору клієнта. Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про операції, скоєних за рахунком. Виписка дає клієнтові достовірну інформацію про стан рахунку і рух грошових коштів: отримання і списання сум, а також утримання банком комісії за день. Також, надають суду меморіальні ордери для підтвердження проведення операцій за кредитним договором. Меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій зі списання коштів з рахунка платника внутрішньобанківських операцій відповідно до нормативно-правових актів НБУ. Додатково зазначають, що відповідно до п. 3.3 Розділу 3. Порядок розрахунків кредитного договору № K3V3GK15006414 від 19.07.2007 р. встановлено, що кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п.п. 2.2.9, 2.3.8. цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі - простроченої комісії по кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася (у т.ч. сума, надана позичальником понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за Кредитом (якщо інше не передбачено п. 6.8), далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі - кредиту.

Також, 25.01.2021 представником подані пояснення, аналогічні відповіді на відзив до яких також долучено виписку по рахунку.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

За нормою ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

За матеріалами справи убачається, що 19.07.2007 між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № K3V3GK15006414, за умовами п.7.1 якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 19.07.2007 по 19.07.2036 включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 168 000 доларів США на купівлю будинку, а також у розмірі 65 858,71 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторінгу, згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати вважати з 18 по 22 число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 845,72 долари США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Відповідно до п. 7.3 кредитного договору забезпечення виконання позичальником зобов`язщань за даним договором виступає іпотека житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобов`язань за даним договором.

Крім того, п.7.4 кредитного договору визначено, що згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,11% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Згідно заяви на видачу готівки №1 та ордеру-розпорядження від 19.07.2007 КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в сумі 168 000,00 доларів США, що еквівалентно 848 400,00 гривень

За нормою ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. 530, 631 Цивільного кодексу України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.1 ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно із ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2012 року скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 червня 2011 року у справі №2-48/11 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, а саме, в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приват Банк» за кредитним договором № К3V3GK15006414 від 19 липня 2007 року в розмірі 200 302,67 дол. США, з яких тіло кредиту - 167 872,53 дол., відсотки - 22 366,36 дол., пеня - 6 332,47 дол., комісія - 3 731,31 дол., звернуто стягнення на предмет іпотеки у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 200,7 кв.м, житловою площею 79,5 кв.м та земельну ділянку площею 0,1000 га в АДРЕСА_1 кадастровий № :01:008:0079, зазначені в договорі іпотеки від 19 липня 2007 року. Предмет іпотеки у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий № :01:008:0079, що перебувають у власності іпотекодавця ОСОБА_1 , підлягають реалізації із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом продажу будинку і ділянки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі іпотечного договору від 19 липня 2007 року, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя і передбачає право ПАТ КБ «Приват Банк» на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця за початковою ціною в розмірі 1 445 301 грн., визначеною і узгодженою сторонами в договорі іпотеки від 19 липня 2007 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В решті позову відмовлено.

Вказаними рішенням встановлено, що ОСОБА_1 порушила виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, що підтверджується розрахунком позивача та письмовими вимогами банка про погашення заборгованості за кредитом в повному обсязі.

У межах цього спору предметом розгляду є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті відсотків нарахованих позивачем за період з 18.06.2020 по 01.10.2020.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору № K3V3GK15006414 у разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів - позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01 грудня 2015 року у справі № 6-1707цс15, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за ним та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зазначено, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц Великою Палатою Верховного Суду сформульовано висновок про те, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився ……… У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок безпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд доходить до висновку, що позивачем неправомірно здійснюється нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом після реалізації свого права на дострокове стягнення усієї суми заборгованості за рахунок забезпечувального обтяження - іпотеки.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Суд вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 процентів за період з 18.06.2020 по 01.10.2020 в сумі 4 343,57 доларів США, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 252-256, 258, 260, 261, 266, 267, 526, 530, 549, 610 - 612, 625, 631, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 209, 210, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В позові АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: