ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2056/21 Справа № 201/5019/19 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Комфорт",

на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Комфорт", Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП "Комфорт", третя особа - Фонд державного майна Україна про визнання недійсним правочину, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Фонд державного майна України до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Комфорт", Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП "Комфорт", третя особа - ОСОБА_1 про визнання права власності, визнання недійсним правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2019 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Комфорт", Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП "Комфорт", третя особа - Фонд державного майна Україна про визнання недійсним правочину, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Фонд державного майна України до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Комфорт", Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП "Комфорт", третя особа - ОСОБА_1 про визнання права власності, визнання недійсним правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «КП-Комфорт», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП «Комфорт», третя особа Фонд державного майна України про визнання недійсним правочину, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково.

Визнано недійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна, серія та номер 699, виданий 07.05.2016року, видавник приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А, номер запису про право власності 14482486, дата державної реєстрації 07.05.2016 року. Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01. Об`єкт нерухомого майна: житлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості: Так, загальна площа (кв.м.): 35,1, житлова площа (кв.м.): 29,2, опис: приміщення №810 гуртожитку літ. А-12, яке складається з: 1-коридор, площею 4,0 кв.м., 2-житлова, площею 17,5 кв.м., 3- житлова, площею 11,7 кв.м.; 4- туалет, площею 1,0 кв.м.; 5- душова, площею 0,9 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 35,1 кв.м., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «КП-Комфорт» і громадянином України ОСОБА_2 .

В решті позовних вимог - відмовлено.

Позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Фонду державного майна України до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю КП «Комфорт», Товариства з обмеженою відповідальністю ДП «Комфорт», третя особа ОСОБА_1 про визнання права власності, про визнання недійсним правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено в повному обсязі.

Визнано недійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна, серія та номер 699, виданий 07.05.2016 року, видавник приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А, номер запису про право власності 14482486, дата державної реєстрації 07.05.2016 року 15:28:46. Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01. Об`єкт нерухомого майна: житлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості: Так, загальна площа (кв.м.): 35,1, житлова площа (кв.м.): 29,2, опис: приміщення №810 гуртожитку літ. А-12, яке складається з: 1-коридор, площею 4,0 кв.м., 2-житлова, площею 17,5 кв.м., 3- житлова, площею 11,7 кв.м.; 4- туалет, площею 1,0 кв.м.; 5- душова, площею 0,9 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 35,1 кв.м., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «КП-Комфорт» і громадянином України ОСОБА_2 .

Визнано право власності на об`єкт житлової нерухомості: житлове приміщення № 810 у гуртожитку літ. А по АДРЕСА_1 , в гуртожитку літ. А-12, яке складається з: 1-коридор, площею 4,0 кв.м., 2-житлова, площею 17,5 кв.м., 3- житлова, площею 11,7 кв.м.; 4- туалет, площею 1,0 кв.м.; 5- душова, площею 0,9 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 35,1 кв.м., за державою в особі Фонду Державного майна України.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Фонду Державного майна України житлове приміщення №810 гуртожитку літ.А-12, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , опис об`єкта нерухомого майна: житлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості в гуртожитку літ. А-12, яке складається з: 1-коридор, площею 4,0 кв.м., 2-житлова, площею 17,5 кв.м., 3- житлова, площею 11,7 кв.м.; 4- туалет, площею 1,0 кв.м.; 5- душова, площею 0,9 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 35,1 кв.м..

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «КП «Комфорт», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП «Комфорт» на користь Фонду державного майна України витрати пов`язані із поданням позовної заяви, а саме 1920,00 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ "КП Комфорт" просить заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2020 року скасувати.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ТОВ "КП Комфорт" на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2020 року просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі.

У відзиві Фонду державного майна України на апеляційну скаргу ТОВ "КП Комфорт" на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2020 року просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2020 року залишити без змін.

Відзиви на апеляційну скаргу ТОВ "КП Комфорт" на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2020 року від інших учасників справи не надходили.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Укрвзуттям в 1972-1973 роках було виділено і перераховано із фонда соцкультзаходів і житлове будівництво 1397,7 тис. карбованців. За рахунок зазначених капіталовкладень в 1974 році на Дніпропетровському взуттєвому об`єднанні будувався гуртожиток на 620 місць (а.с.199, т.1).

Рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів трудящих №191 параграф 12 від 29.03.1974 року було затверджено Акт державної комісії від 28.03.1974 року про прийняття до експлуатації гуртожитку на 682 місця зі столовою на 133 посадочних місця, збудованого СУ-1 треста «Дніпроміськбуд» для Дніпропетровського взуттєвого об`єднання та дозволено ввести даний гуртожиток в експлуатацію (а.с.201, т.1).

В 1993 році організацією орендарів, створеною трудовим колективом Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми «Оріль», здійснена приватизація цілісного майнового комплексу даного підприємства шляхом викупу(а.с.170171, т.2).

За умовами пункту 1.3 Договору купівлі-продажу №КП-151 від 10.09.1993 року, укладеного між Фондом державного майна України (Продавець) та організацією орендарів, створеною трудовим колективом Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми «Оріль» (Покупець), право власності на цілісний майновий комплекс Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми «Оріль», що приватизується, переходить до Покупця з моменту підписання сторонами договору купівлі-продажу. До цього часу державне майно знаходиться у Покупця на праві повного господарського відання».

Встановлено, що Дніпропетровська виробничо-торгівельна взуттєва фірма «Оріль» до моменту приватизації її шляхом викупу організацією орендарів була об`єктом державної власності, оскільки входила до складу підприємств взуттєвої: промисловості і підпорядковувалася Міністерству легкої промисловості УРСР.

Правовий режим майна державного підприємства визначений частиною 1 статті 37 Закону УРСР від 07.02.1991року №697-ХІІ «Про власність» (в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин): «майно, що є державною власністю і закріплене за державним підприємством, належить йому на праві повного господарського відання.

Частиною 2 зазначеної статті визначено, що у разі прийняття державним органом, уповноваженим управляти державним майном, рішення про реорганізацію або ліквідацію державного підприємства, трудовий колектив має право вимагати передачі підприємства в оренду або перетворення його в інше підприємство, засноване на колективній власності.

На базі Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми «Оріль» була створена організація орендарів, яка згодом здійснила приватизацію цілісного майнового комплексу фірми шляхом викупу, та здійснила її перетворення в об`єкт колективної власності - Акціонерне товариство «Оріль».

Приватизація державного майна (у даному випадку цілісного майнового комплексу Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми «Оріль») здійснювалася спеціально уповноваженим на те органом - Фондом державного майна України.

Відповідно до Тимчасового положення, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 7.07.1992року №2558-ХII (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) Фонд державного майна України (Фонд) є державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна, виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавного власністю, а основними завданнями Фонду, зокрема, є захист майнових прав України на її території та за кордоном.

Таким чином, оскільки, як встановлено господарськими судами у справі №910/10830/13 до початку приватизації та після її завершення спірний гуртожиток не був у складі цілісного майнового комплексу, гуртожиток залишився у власності держави.

Дані обставини встановлені Дніпровським апеляційним судом у постанові від 11.09.2019 року, є преюдиціальними в силу приписів ч.4 ст.82 ЦПК України.

Рішенням господарського суду м.Києва від 26.11.2013року у справі №906/10830/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2016року та постановою Вищого господарського суду України від 06.12.2016року встановлено, що спірний гуртожиток за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 46 згідно матеріалів приватизаційної справи не увійшов до складу цілісного майнового комплексу Дніпропетровської виробничо-взуттєвої фірми «Оріль» під час його приватизації.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.02.2007 року у справі №14/51-07(41/36-07) яким визнане за Дочірнім підприємством «Оріль» право власності на будівлю гуртожитку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням виконаної реконструкції літ. А-12 загальною площею гуртожитку А-12 7 500 кв.м. (в тому числі і житловим приміщенням №810) без додаткових актів введення в експлуатацію за позовом до Закритого акціонерного товариства «Оріль» скасоване Вищим господарським судом України за касаційною скаргою Фонду державного майна України, справа скерована для нового розгляду до господарського суду Дніпропетровської області. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.09 у справі №11/25-09 (14/51-07(41/36-07)) провадження у справі припинене у зв`язку з припиненням державної реєстрації відповідача - Закритого акціонерного товариства «Оріль» і припиненням державної реєстрації позивача - Дочірнього підприємства «Оріль» у зв`язку з визнанням його банкрутом (копії рішень судів наявні в матеріалах справи).

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2008 року у справі №39/97-08 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт» до Дочірнього підприємства «Оріль», яким визнано дійсним договір купівлі-продажу частини будівлі гуртожитку, укладений 13.11.2007року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДП КОМФОРТ» та Дочірнім підприємством «Оріль» та визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «ДП «КОМФОРТ» право власності на частину будівлі гуртожитку літ. А-12 (в тому числі і житловим приміщенням №810), розташованого за адресою АДРЕСА_1 , скасоване постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2009року; справа передана на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2009 року у справі №16/91-09(39/97-08) провадження у справі закрите у зв`язку з припиненням юридичної особи - Дочірнього підприємства «Оріль».

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.09.2012року, у справі №22-ц/490/5791/12 залишеним без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2013року, Товариству з обмеженою відповідальністю «ДП КОМФОРТ» відмовлено в задоволення позовних вимог про визнання права власності на частину гуртожитку будівлі гуртожитку літ. А-12 (в тому числі і житловим приміщенням №810), розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2015року у справі №904/10561/15, яким за Товариством з обмеженою відповідальністю КП «Комфорт» визнане право власності на частину гуртожитку будівлі гуртожитку літ. А-12 (в тому числі і житловим приміщенням № 810), розташованого за адресою АДРЕСА_1 , скасоване постановою Вищого господарського суду України, провадження у справі припинене.

Частина будівлі гуртожитку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 5901,1кв.м. в тому числі і кімната/житлове приміщення №810, внесена до Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна.

07.05.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю КП «Комфорт» та громадянином ОСОБА_2 був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна серія та номер 699, виданий 07.05.2016 року, видавник приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А, номер запису про право власності 14482486, дата державної реєстрації 07.05.2016 року. Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01. Об`єкт нерухомого майна: житлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості: Так, загальна площа (кв.м.): 35,1, житлова площа (кв.м.): 29,2, опис: приміщення №810 гуртожитку літ. А-12, яке складається з: 1-коридор, площею 4,0 кв.м., 2-житлова, площею 17,5 кв.м., 3- житлова, площею 11,7 кв.м.; 4- туалет, площею 1,0 кв.м.; 5- душова, площею 0,9 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 35,1 кв.м.

З 19.08.1983 року до 14.01.2003 року позивач ОСОБА_1 працював в Дніпропетровському виробничому взуттєвому об`єднанні, яке в 1993 році було реорганізоване в Акціонерне товариство «Оріль» наказом №474 від 27.12.1993 року, що було перейменоване в Закрите акціонерне товариство «Оріль».

За спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету Дніпропетровського виробничого взуттєвого об`єднання від 18.10.1990 року позивачу був виданий ордер на поселення в кімнату АДРЕСА_2 . До ордеру вписані його дружина, ОСОБА_3 і син ОСОБА_4 1984 року народження.

25.12.1992 року на підставі ордеру, виданого спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету Дніпропетровського виробничого взуттєвого об`єднання моя сім`я була переселена до кімнати АДРЕСА_3 . До ордеру вписані дружина позивача ОСОБА_3 і сини ОСОБА_8 1984 року, ОСОБА_5 1991 року народження.

Станом на день звернення з цим позовом, у спірному приміщенні зареєстровані і проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

В 2017 році позивачу стало відомо, що кімната АДРЕСА_3 відчужена.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та задовольняючи позовні вимоги третьої особи, яка заявляла самостійні вимоги на предмет спору - Фонду державного майна України, суд першої інстанції дійшов висновку, що гуртожиток по АДРЕСА_1 , в тому числі і житлова кімната №810, не увійшов до складу цілісного майнового комплексу Дніпропетровської виробничо-взуттєвої фірми «Оріль» під час його приватизації та внесений до Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна. Право власності за продавцем майна - відповідачем-2 Товариством з обмеженою відповідальністю "КП-Комфорт" на час здійснення купівлі-продажу 07.05.2016 року було зареєстроване на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване. Отож, житлова кімната АДРЕСА_3 вибула з володіння власника - держави в особі Фонду державного майна України поза його волею, іншим шляхом, що дає підстави для застосування ст. 388 ЦК України.

Але з таким висновком колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 19.08.1983 року до 14.01.2003 року позивач ОСОБА_1 працював в Дніпропетровському виробничому взуттєвому об`єднанні, яке в 1993 році було реорганізоване в Акціонерне товариство «Оріль» наказом №474 від 27.12.1993 року, що було перейменоване в Закрите акціонерне товариство «Оріль».

За спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету Дніпропетровського виробничого взуттєвого об`єднання від 18.10.1990 року позивачу був виданий ордер на поселення в кімнату АДРЕСА_2 . До ордеру вписані його дружина, ОСОБА_3 і син ОСОБА_4 1984 року народження.

25.12.1992 року на підставі ордеру, виданого спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету Дніпропетровського виробничого взуттєвого об`єднання моя сім`я була переселена до кімнати АДРЕСА_3 . До ордеру вписані дружина позивача ОСОБА_3 і сини ОСОБА_8 1984 року, ОСОБА_5 1991 року народження.

Станом на день звернення з позовом до суду, у спірному приміщенні зареєстровані і проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

В 2017 році позивачу стало відомо, що кімната АДРЕСА_3 відчужена.

Колегія суддів звертає увагу, що будинок гуртожитку, у якому розташована спірна кімната на момент вселення позивача мав власника. Він належав державі в особі Дніпропетровського виробничого торгівельного взуттєвого об`єднання, яке на момент звільнення позивача (2003 р.), було реорганізовано у ДП "Оріль".

Тобто, позивач сам стверджує та підтверджується матеріалами справи, що завжди знав, що будівля гуртожитка має відповідного власника, хоч він не був йому достеменно відомий після реорганізації підприємства, яке видавало ордер. Але власник не відмовився від права власності ні на кімнату, ні на будинок в цілому, будинок гуртожитку ніколи не був безхазяйним.

На час розгляду справи право власності на кімнату АДРЕСА_3 за матеріалами справи зареєстроване за ОСОБА_2 , а на будівлю гуртожитку залишається зареєстрованим за ТОВ "КП "Комфорт". До цього право власності було зареєстроване за Акціонерним товариством "Оріль".

Згідно зі ст. 128 ЖК УPCP жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Статтею 129 ЖК УPCP встановлено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до п. 2 розділу II Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 р., гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Відповідно до п.п. 9, 10 розділу II Примірного положення, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Згідно із п. 40 розділу VII Примірного положення сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку у зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

З урахуванням наведених норм, приміщення у гуртожитку є тимчасовим помешканням, яке надається громадянинові на період роботи, з якого громадянин повинен виселитися у разі звільнення. При цьому ордер підтверджує право громадянина лише на вселення до кімнати гуртожитку і право на тимчасове проживання (користування) у приміщенні протягом певного періоду. В жодному разі ордер не дає право на набуття приміщення у власність.

Норми ст. 344 ЦК України про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі правовідносин з надання житла у користування, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника; застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.; виняток прямо передбачено законом - це наявність між набувачем і власником договору, строк дії якого закінчився, а власник не заявив позову про витребування цього майна.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач отримав житло для тимчасового проживання і був лише законним користувачем кімнати, завжди знав про відсутність у нього підстав для набуття права власності. Тобто, ОСОБА_1 не може вважатися добросовісним набувачем чужого майна у розумінні ч. 1 ст. 344 ЦК України. А тому підстави набуття у власність кімнати у гуртожитку за набувальною давністю у позивача відсутні.

Не підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_1 про витребування кімнати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , виходячи з того, що таку вимогу може пред`явити лише власник майна або титульний володілець, який не має можливості здійснювати фактичне володіння (ст.ст. 387, 388 ЦК України), а ОСОБА_1 не є власником спірної кімнати.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

У пункті 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Як наслідок, застосування судом першої інстанції норм ст. 388 ЦК України є безпідставним, оскільки відповідно до ст.388 ЦК України з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння має право звернутись лише власник, а, оскільки, спірне приміщення разом із усім гуртожитком вибуло з державної власності й ОСОБА_1 не є власниками спірних об`єктів, а отже не має права витребувати таке майно з чужого незаконного володіння.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним Договору купівлі-продажу нерухомого майна, серія та номер 699, виданий 07.05.2016року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «КП-Комфорт» і громадянином України ОСОБА_2 на підставі ст. 228 ЦК України, як такий, що порушує публічний порядок, не відповідає інтересам держави і суспільства.

Колегія суддів вважає, що позивач не є власником спірного приміщення, а саме кімнати АДРЕСА_3 і учасником правочину, не надав доказів щодо порушення його прав та інтересів спірним договором.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Комфорт", Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП "Комфорт", третя особа - Фонд державного майна Україна про визнання недійсним правочину, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, необхідно відмовити.

Що стосується позовних вимог Фонду державного майна України, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Фонд державного майна України звернувся з позовною заявою в 2019 році. Проте, правочин щодо вибуття будівлі гуртожитку з державної власності був укладений ще 10.09.1993 року (Договір купівлі-продажу №КП-151). З того часу жодних набравших законну силу рішень судів про визнання приватизації гуртожитку незаконною, скасування приватизації, про визнання гуртожитку державною власністю немає.

21 грудня 2009 року Фонд державного майна України звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області (справа №18/23-10) з позовною заявою до КП "Дніпропетровське МБТІ" Дніпропетровської області, третя особа ТОВ "ДП Комфорт" про визнання права власності на будівлю гуртожитку по АДРЕСА_1 за державою в особі Фонду державного майна України (а.с.226-229, т.2).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області (справа №18/23-10) від 09.07.2014року у позові Фонду державного майна України про визнання права власності на будівлю гуртожитку по АДРЕСА_1 - відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду провадження (справа №18/23-10) припинено. Постановою Вищого господарського суду від 10.02.2015року ця постанова залишена в силі.

Із зазначеного вбачається, що Фонд державного майна України був обізнаний, брав участь у судових справах як сторона та після цього не звертався з позовними вимогами про витребування майна яке, на думку Фонду, вибуло поза волі власника (держави), а в свою чергу, звернувшись в 2019 році з позовом посилався на те, що про витребування майна стало відомо з реєстру речових прав лише в 2016 році, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, Фонд державного майна України ще з 2009 року (протягом 10 років) до 2019 року не звертався до судів з будь-якими позовами про визнання права власності, витребування майна чи з інших підстав, які б захищали право власності держави в особі Фонду державного майна України.

Крім того, посилання Фонду державного майна України на п.7 ч.1 ст.268 ЦК України (від 05.04.2017 р.) що позовна давність не поширюється на вимогу про визнання недійсним правочину, предметом якого є відчуження гуртожитку як об`єкта нерухомого майна та/або його частини, на який поширюється дія Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", про визнання недійсним свідоцтва про право власності на такий гуртожиток як об`єкт нерухомого майна та/або його частини, про визнання недійсним акта передачі такого гуртожитку як об`єкта нерухомого майна та/або його частини до статутного капіталу (фонду) товариства (організації), створеного у процесі приватизації (корпоратизації) колишніх державних (комунальних) підприємств є безпідставною, оскільки ця стаття стосується саме вищевказаного Закону, який регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Отже, Фонд державного майна України не є суб`єктом Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", а тому відсутні підставидля звернення за п.7ст.268 ЦК України .

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, позивачем пропущено загальний (трирічний) строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено апелянтом, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови в позові.

Колегія суддів вважає, що Фонд державного майна України пропустив строк звернення до суду з позовними вимогами про визнання права власності, визнання недійсним правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння .

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Фонд державного майна України до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Комфорт", Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП "Комфорт", третя особа - ОСОБА_1 про визнання права власності, визнання недійсним правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння, необхідно відмовити.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Комфорт" підлягає задоволенню, а заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2020 року скасуванню.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Комфорт", Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП "Комфорт", третя особа - Фонд державного майна Україна про визнання недійсним правочину, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

В задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Фонд державного майна України до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Комфорт", Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП "Комфорт", третя особа - ОСОБА_1 про визнання права власності, визнання недійсним правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Комфорт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Комфорт" судові витрати у розмірі по 2881,50 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Комфорт" - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2020 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Комфорт", Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП "Комфорт", третя особа - Фонд державного майна Україна про визнання недійсним правочину, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

В задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Фонд державного майна України до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Комфорт", Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП "Комфорт", третя особа - ОСОБА_1 про визнання права власності, визнання недійсним правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Комфорт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Комфорт" судові витрати у розмірі по 2881,50 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова