ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1087/20
Провадження № 2/362/449/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
за участю секретаря Харченко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові без фіксування технічними засобами в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав,
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2 в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно їх спільної дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої вимоги мотивували тим, що 12 грудня 2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського МУК) у Київській області зроблений відповідний актовий запис № 402.
Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.04.2019 року шлюб розірвано, визначено місце проживання їх дитини із позивачем, за адресою: АДРЕСА_1 . З серпня 2018 року вона проживає разом з сином, окремо від Відповідача. Матеріальної допомоги Відповідач сину не надає.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2019 року з Відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання їхнього сина у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 03.10.2018 року.

Однак, аліменти ОСОБА_2 в повній мірі не сплачує. Офіційних доходів немає. Станом на 13.12.2019 року його заборгованість зі сплати аліментів склала - 26 000 грн., що підтверджується довідкою наданою державним виконавцем, на сьогоднішній день, заборгованість не погашена, у зв`язку із цим Васильківським ВП ГУ НП в Київської області відкрито кримінальне провадження про вчинення Відповідачем злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 ККУ.

Відповідач, неодноразово при випадковій зустрічі нападав на їхнього спільного сина, вів себе з ним грубо та неадекватно. Наносив дитині тілесні ушкодження, що підтверджується виписками з амбулаторної карти. За вказаним фактом слідчим СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області Данюк I.E. відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідач висловлював словесні наміри в адресу сина, що застрелить його. Син боїться відповідача та не виявляє бажання з ним спілкуватись.

Окрім цього, під час зустрічей з сином, колишній чоловік вже в третій раз розбиває телефон сина, що підтверджується квитанціями про сервісне обслуговування. Через психологічну травму з сином на даний час працює психолог.

Враховуючи те, що Відповідач систематично вчиняє насильство психічного та фізичного характеру відносно сина, з метою недопущення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання його наслідків було винесено Терміновий заборонний припис стосовно кривдника АА № 019285 від 03.09.2019 року.

Окрім цього, 02.11.2019 року позивачем було нанесено їй тілесні ушкодження, про що внесено відомості до ЄРДР за № 0001522, це відбувається не вперше.

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.08.2019 року (справа № 362/3679/18, кримінальне провадження № 0000889 від 07.05.2018 року та №0001715 від 11.09.2018 р.) на підставі угоди з прокурором від 29.08.2019 року про визнання винуватості Відповідача визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання: за ч.1 ст. 309 КК У країни - у виді 2 (двох) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; за ч.1 ст. 263 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

В серпні 2019 року стосовно Відповідача відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України. На даний час в справі призначена експертиза.

Все це підтверджує жорстокість Відповідача, неспроможність та небажання виконувати свої батьківські обов`язки.

Всі питання щодо виховання, догляду та піклування про стан здоров`я, вирішуються нею самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться па повному її утриманні та мешкає разом із нею.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження у справі.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити (а.с. 70, 77).

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, за зареєстрованим місцем проживання та у порядку ч. 11 статті 128 ЦПК України, причину неявкою до суду не повідомив (а.с.76).

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити та прийняти рішення в підготовчому судовому засіданні (а.с.78).

На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК Україниздійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони з 12.12.2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.04.2019 року було розірвано, визначено місце проживання дитини із позивачем (а.с.8-9).

Від шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 14 липня 2009 року (а.с.7).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2019 року з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання їхнього сина у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 03.10.2018 року (а.с.10-12).

Згідно довідки-розрахунку Васильківського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області станом на грудень 2020 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання малолітньогосина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 становить 26 000 гривень (а.с.15).

02.11.2019 року до ЄРДР за № 0001522 було внесено відомості відносно ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.с.19).

20.08.2019 року до ЄРДР за № 0001163 було внесено відомості відносно ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.с.20).

04.01.2020 року до ЄРДР за № 0000068 було внесено відомості відносно ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України (а.с.21).

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.08.2019 року (справа № 362/3679/18, кримінальне провадження № 0000889 від 07.05.2018 року та №0001715 від 11.09.2018 р.) на підставі угоди з прокурором від 29.08.2019 року про визнання винуватості Відповідача визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання: за ч.1 ст. 309 КК У країни - у виді 2 (двох) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; за ч.1 ст. 263 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки (а.с.24-30).

Службою у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення Відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Рішенням Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 28.01.2020р. № 21 даний висновок затверджено) (а.с.31-32)

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України«Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

З огляду на зазначене, та встановлено в ході розгляду справи, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання дитини освіти тощо, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача.

Керуючись Законом України «Про охорону дитинства», статтями 150, 152, 155, 164, 166, 167, 171 СК України, статтями 4, 12, 13, 23, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 271, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 15.02.2021 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко