Справа № 522/2684/20
Провадження № 2/522/4119/21
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2021 року м.Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
під головуванням судді Абухіна Р.Д.
за участю секретаря судового засідання Стогнієнко Т.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , просить витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та повернути її у власність ОСОБА_1 .
В обгрунтування поданого позову, позивач посилається на те, що 26 серпня 2010 року ОСОБА_1 придбав за договором купівлі-продажу №7692, посвідченим Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 59,6 кв.м.
01 березня 2018 року Приморським районним судом м.Одеси було винесено заочне рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яким позовні вимоги Позивача було задоволено.
27.11.2019 року Одеським апеляційним судом була розглянута апеляційна скарга представника ОСОБА_1 на вказане рішення. За результатами апеляційного перегляду колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 березня 2018 року - скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання правочину дійсним, визнання права власності на квартиру відмовлено.
Підставою реєстрації права власності зазначено договір купівлі-продажу, серія та номер:1497, виданий 11.09.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О.І..
Оскільки, нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 вибуло з володіння власника ОСОБА_1 поза його волею, тому що він не здійснював волевиявлення, спрямованого на передачу права власності на це майно, не був стороною договорів купівлі-продажу, дарування щодо цього майна, не вчиняв жодних дій, які б свідчили про намір продати дане майно та не уповноважував жодних осіб з приводу продажу майна, то таке майно підлягає витребуванню від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 31.03.2021 року у справі відкрито провадження та призначено до підготовчого судового розгляду.
Ухвалою суду від 19.10.2020 у справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду
Представник позивача адвокат Нурієва А.О. у судове засідання з`явилась, позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задоволити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлялась неодноразово, своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи у її відсутності до суду не надходило.
Суд вважає, що справу можливо слухати у її відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Суд встановив, що 26.08 2010 року Позивач придбав за договором купівлі-продажу №7692, посвідченим Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 59,6 кв.м.
01.03 2018 року Приморським районним судом м.Одеси було винесено заочне рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яким позовні вимоги Позивача було задоволено.
27.11.2019 року Одеським апеляційним судом заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2018 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання правочину дійсним, визнання права власності на квартиру відмовлено.
Підставою реєстрації права власності зазначено договір купівлі-продажу, серія та номер:1497, виданий 11.09.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О.І..
Отже, спірне нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 вибуло з володіння власника ОСОБА_1 поза його волею, адже він не здійснював волевиявлення, спрямованого на передачу права власності на це майно, не був стороною правочинів щодо цього майна, не вчиняв жодних дій, які б свідчили про намір відчужити дане майно та не уповноважував жодних осіб з приводу продажу майна.
Правилом частини першої статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За приписами ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Зі змісту наведеної правової норми випливає, що добросовісне придбання можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно.
Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.
Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388).
За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.
Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Велика Палати Верховного Суду у пунктах 146, 147 постанови від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) зробила висновок, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Суд, керуючись тим, що Позивач довів належним чином, що спірна квартира вибула з його володіння поза волею власника та встановивши відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на відчуження спірної квартири, суд дійшов до висновку про наявність підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, для задоволення позову.
Вибуття майна з володіння власника ОСОБА_1 на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, яке в подальшому було скасовано, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 зазначено, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно.
Як вбачається з матеріалів справи, нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 вибуло з володіння власника, ОСОБА_1 , поза його волею, тобто він не здійснював волевиявлення, спрямованого на передачу права власності на це майно, не був стороною будь-якого правочину щодо цього майна, не вчиняв жодних дій, які б свідчили про намір відчужити дане майно та не уповноважував жодних осіб з приводу продажу майна.
Верховний суд у постанові від 30.01.2018 у справі № 756/5793/15-ц, не відступаючи від правових позицій Верховного суду України, викладених упостановах: № 6-107 цс 12 від 7 листопада 2012 року, № 6-348 цс 15 від 10 червня 2015 року, № 6-67 цс 15 від 13 травня 2015 року зазначив, що оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.
Таким чином, вказана квартира вибула з власності ОСОБА_1 поза його волею, тобто на підставі рішення суду. В той же час, та обставина, що вказане рішення скасоване є беззаперечною підставою для витребування майна у добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України.
Такий висновок підтверджується також постановами Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року (справа № 6-146цс13 ), 28 січня 2015 року (справа № 6-218цс14 ), 24 червня 2015 року (справа № 6-251цс15 ) в яких викладено правовий висновок, що за змістом ч. 1 статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, і власник майна вправі витребувати його від добросовісного набувача.
Таким чином, квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_2 підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 зазначено, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно.
Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння є таким рішення і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
У разі задоволення позовної вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.
Отже, рішення суду про витребування майна з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 є достатнім та ефективним способом захисту та забезпечить відновлення порушеного права.
За наведених обставин позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенні у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 81, 258, 259, 263, 264, 265, 354, ЦПК України, ст.ст.15, 16, 317, 321, 328, 387, 388, 391 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_3 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 13.02.2004 року УВС РВ м. Пермь, ІПН НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2 , Ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.
Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та повернути її у власність ОСОБА_1 (паспорт № НОМЕР_1 , виданий 13.02.2004 року УВС РВ м. Пермь, ІПН НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Дата складення повного тексту рішення: 16.02.2021 року.
Суддя: Абухін Р.Д.