Справа №766/4340/21
Пров. №2/766/9364/21
13 грудня 2021 року м. Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого - судді Ус О.В., секретар судового засідання Савчук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивачки: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
В березні 2021 р. позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду до відповідача ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.05.1994 р. виданого Фондом комунального майна мХерсона вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 . В квартирі зареєстрований, але останні 15 років не проживає відповідач ОСОБА_6 , однак з реєстраційного обліку не знімається, витрати на утримання квартири та оплати житлово-комунальних послуг не несе. Наведені вище обставини, змушують її звернутись з позовом до суду, оскільки реєстрація відповідача у належній їй квартирі, його непроживання протягом 15-ти років, порушують її право власності на вільне розпорядження належною їй квартирою, а також призводить до відповідних фінансових затрат по оплаті комунальних послуг за особу, яка не проживає в квартирі і не користується нею. З урахуванням викладеного вище та з посиланням на норми ст. 16, 317-319, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, позивачка просить суд визнати ОСОБА_6 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.06.2021 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Підготовче провадження закрито 17.08.2021 р., вирішено питання про виклик свідків, призначене судове засідання.
Представник позивачки адвокат Іпатов В.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Додав, що речей та майна відповідача в квартирі позивачки немає, перешкод відповідачу в користуванні квартирою позивачка або будь-які інші особи не чинили.
Відповідач, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав.
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Усною ухвалою суду з занесенням до протоколу судового засідання 13 грудня 2021 року до участі в справі в якості третіх осіб на стороні позивачки притягнуто інших співвласників квартири - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Представник позивачки в судовому засіданні дав пояснення, аналогічні викладеним у позові, пояснив, що відповідач є сином позивачки, який востаннє був в Україні в 2011 року, раніше він виїхав на постійне місце проживання в Російську Федерацію, домовленості у позивачки з відповідачем щодо збереження за ним права на проживання в квартирі відсутні. Після оголошення перерви подав заяву про закінчення розгляду справи у його відсутність.
В судовому засіданні третя особа ОСОБА_2 підтримала вимоги позивачки в повному обсязі та будучи допитаною в якості свідка пояснила, що відповідач син позивачки та її рідний брат, але більше 30 років не проживає у спірній квартири. Після розірвання першого шлюбу він деякий час проживав у квартирі, але потім одружився вдруге та переїхав до жінки в її квартиру в м.Херсоні, там у них народилися діти, а потім вони усією сім`єю поїхали до Російської Федерації. Їй відомо, що брат отримав громадянство РФ, востаннє приїжджав з сім`єю в гості в 2010-2011 роках. За квартиру кошти жодного разу не передавав, все оплачують вони з матір`ю.
Від третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.
В зв`язку з чим, відповідно до ст. 223 ч.4, 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.
У вищевказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , що підтверджено довідкою ОСББ «Мирний» № 7 від 15.03.2021 року.
З показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та допитаної в якості свідка про відомі їй обставини третьої особи ОСОБА_10 в судовому засіданні достеменно встановлено, що щонайменш з 2011 року відповідач ОСОБА_5 у спірному житловому приміщенні не проживає, переїхав на постійне інше місце проживання до Російської Федерації, жодних перешкод у користуванні житлом ні позивачка, ні інші особи відповідачу не створювали.
Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України та ЖК України.
За змістом ст.156 ч.1 Житлового Кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16).
Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до положень статей 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В судовому засіданні наданими документами підтверджено, що відповідач, не будучи співвласником, зареєстрований у вказаній квартирі, однак після 2011 р. не проживає у вказаній квартирі, тобто більше року, не бере участі в утриманні майна за місцем реєстрації, житлом не цікавилась, речі та майно відповідача у даній квартирі відсутнє.
При визнанні судом відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, судом не вбачається порушення пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки відповідач тривалий час без поважних причин не проживає у зазначеній квартирі, домовленості між ним та власниками щодо збереження права користування квартирою відсутня.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про вчинення позивачкою, як власником квартири або іншими особами, перешкод відповідачу у користуванні жилим приміщенням.
Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням - вищевказаною квартирою, співвласником якої є позивачка, оскільки відсутній у даному житловому приміщенні понад встановлений законом строк, не має речей у спірному житлі, не бере участі в утриманні майна за місцем реєстрації, чим перешкоджає власникам у здійсненні права користування та розпоряджання квартирою.
Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.
Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися.
Рішення в повному обсязі складено 13 грудня 2021 року.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.405 ЦК України, ст.150, 156 ЖК України, ст. 3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст. 4, 81,77-83, 89, 95, 258, 263-265, 268, 279, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), треті особи на стороні позивачки: ОСОБА_2 (РНОКПП невідоме, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП невідоме, місце реєстрації невідоме), ОСОБА_4 (РНОКПП невідоме, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_5 (паспорт серія НОМЕР_3 , виданий 18.06.2007 року Суворовським РВ ДМУ УМВС України в Херсонській області, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України до Херсонського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення. Якщо повне рішення не були вручено у день його складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СуддяО. В. Ус