Провадження 2-о/127/524/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря судового засідання Волхової М.А.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника Управління ДМС

у Вінницькій області Заїки О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в порядку окремого провадження, заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа Управління ДМС у Вінницькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває заява ОСОБА_2 , заінтересована особа Управління ДМС у Вінницькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій заявник просить встановити факт, що має для нього юридичне значення, а саме те, що він є сином громадян УРСР (нині Україна) Літц (Метхє) Еріки, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також онуком громадянина УРСР (нині Україна) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Представник заявника ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримала, просила її задовольнити. Вказала, що доводи відзиву представника зацікавленої особи ОСОБА_5 не заслуговують на увагу, оскільки є необґрунтованими та недоведеними. Вважає, що заява, яка внесена нею на розгляд суду в інтересах ОСОБА_2 не вказує на наявність спору про право та такого (спору) не породжує. Задоволення цієї заяви не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи - Управління ДМС у Вінницькій області Заїка О.В. просив залишити заяву без розгляду з підстав, наведених у відзиві на заяву, що надійшов до суду 08.12.2021 року. Зазначив, що заявник не звертався до Управління ДМС у Вінницькій області з питання отримання посвідки на постійне проживання в Україні. Вирішення заяви про встановлення факту родинних відносин між заявником та його батьками та дідом як громадянами УРСР пов`язано зі спором про право, оскільки громадянство УРСР родичів заявника жодним чином не доводиться. Згідно позиції представника заінтересованої особи навіть позитивне для заявника рішення суду не дає підстав отримати дозвіл на імміграцію за п.4 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію». На запитання суду повідомив, що у відзиві допущено технічну описку в частині імені заявника. Таку описку пояснив тим, що зазначене у відзиві ім`я заявника ОСОБА_6 , обумовлено тим, що в провадженні іншого суду перебуває аналогічна справа, з тих же підстав, однак яка стосується заявника ОСОБА_6 , а тому він помилково зазначив ім`я заявника невірно. В іншій частині його відзив відповідає позиції заінтересованої особи. Попри те, що у прохальній частині відзиву він просив суд відмовити в задоволенні заяви по суті, зазначив, що просить залишити заяву ОСОБА_2 без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право.

Суд, заслухавши позиції представників учасників судового розгляду, ознайомившись з матеріалами заяви, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Отже, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито закриває провадження у ній.

Із заяви ОСОБА_2 вбачається, що встановлення факту перебування в родинних відносинах з його батьками та дідом, як громадянами УРСР (України) потрібне заявнику для надання дозволу на імміграцію до України. Як на правову підставу для імміграції в заяві послався на ч.1 та п.4 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», згідно яких дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції; квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів, зокрема, особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України.

Однак, як вбачається з відзиву Управління ДМС у Вінницькій області, навіть в разі ухвалення судом рішення на користь заявника (задоволення заяви), таке рішення не буде підставою для отримання заявником дозволу на імміграцію за п.4 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», оскільки законодавцем визначено категорію іммігрантів поняттям «повнорідні брат чи сестра, дід чи баба, онук чи онука громадян України», а не громадян УРСР.

При цьому суд зауважує, що факт родинних відносин між заявником та його батьками - матір`ю Літц «Матхє» Ерікою та батьком ОСОБА_7 як між сином та батьками, а так само між заявником та його дідом ОСОБА_8 як між онуком та дідом не потребує встановлення, оскільки підтверджується перекладами витягів із Сімейних реєстрів Федеративної республіки Німеччина та свідоцтвом про народження заявника, згідно яких родинний зв`язок та ступінь спорідненості вказаних осіб безпосередньо простежується (а.с. 5, 10).

Разом з тим, внесення на розгляд суду цієї заяви представником заявника пов`язано саме зі встановленням родинного зв`язку заявника з фізичними особами його батьками та дідом, як громадянами УРСР, тобто заява пов`язана зі встановленням юридичного факту набуття Літц «Матхє» Ерікою, Літц Отто та ОСОБА_8 (батьками та дідом заявника) в 1940 х роках громадянства УРСР, що заперечується представником заінтересованої особи Управління ДМС у Вінницькій області Заїкою О.В. та що в розумінні закону, враховуючи непредставлення суду відповідних доказів (факту набуття Літц «Матхє» Ерікою, Літц Отто та Літц Йоганесом громадянства УРСР, чи факту перебування цих осіб в громадянстві УРСР в певний час) і становить зміст юридичного спору про право між заявником та заінтересованою особою.

Оскільки під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням, невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права, оскільки заінтересована особа, перешкоджає в реалізації певного права заявника, суд вважає, що внесена на розгляд суду представником заявника заява не може бути розглянута в порядку окремого провадження.

Окрім наведеного, вирішення внесеної на розгляд суду заяви, враховуючи оголошену представником заявника мету його встановлення для отримання посвідки на постійне проживання в Україні, судом пов`язується з наступним вирішенням спору про право, оскільки згідно позиції представника заінтересованої особи, що висловлено у відзиві на заяву та виголошену також у судовому засіданні, ухвалення судом рішення на користь заявника (задоволення заяви), не буде підставою для отримання заявником дозволу на імміграцію за п.4 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», оскільки законодавцем визначено категорію іммігрантів поняттям «повнорідні брат чи сестра, дід чи баба, онук чи онука громадян України», а не громадян УРСР, що в свою чергу вказує на пряму заборону та неможливість (в розумінні процесуального закону) вирішення цієї справи в порядку окремого провадження (оскільки вирішення цієї заяви в порядку окремого провадження законом пов`язується з наступним вирішенням спору про право).

Позиція з цього питання, зокрема але не обмежуючись, висловлена у Постанові Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 752/26235/19 (провадження 61-15733св20).

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про неможливість розгляду заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа УДМС у Вінницькій області про встановлення факту родинних відносин з батьками та дідом, як громадянами УРСР, в порядку окремого провадження, через наявність спору про право, який повинен розглядатись на загальних підставах в позовному провадженні. Тому заява ОСОБА_2 , заінтересована особа Управління ДМС у Вінницькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 260, 261, 293, 294 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа Управління ДМС у Вінницькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_2 його право на звернення до суду з відповідним позовом на загальних підставах.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 13.12.2021 року.

Суддя: