Ухвала

16 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 185/1314/20

провадження № 61-1812ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року у справі за позовом Комунального підприємства «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2020 року позов Комунального підприємства «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради (далі - КП «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь КП «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради заборгованість з оплати за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 12 099,87 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2020 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2020 року залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2020 року визнано неподаною та повернуто заявникові.

У лютому 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року, яка викладена російською мовою.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження в частині оскарження рішення Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2020 року.

Однією з основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Рішення Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2020 року в апеляційному порядку по суті не переглядалося, що виключає можливість його перегляду в касаційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в частині оскарження рішення Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2020 року слід відмовити.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки вона не відповідає формі і змісту касаційної скарги, визначених статтею 392 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначають, що касаційна скарга подається російською мовою на підставі положень статті 10 Конституції України, статтей 3, 8, 14 Закону України «Про засади державної мовної політики», статті 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 7 ЦПК України.

Проте доводи заявників є необґрунтованими з огляду на таке.

Частиною першою статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа №10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Згідно із частинами першою, другою статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга повинна бути викладена державною (українською) мовою.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу заявників на те, що Закон України «Про засади державної мовної політики» від 03 липня 2012 року № 5029-VI визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) на підставі рішення Конституційного Суду України від 28 лютого 2018 року № 2-р/2018.

Також касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом, оскільки вона не відповідає формі і змісту касаційної скарги, визначених статтею 392 ЦПК України.

У порушення пункту 1 частини другої статті 392 ЦПК України, у касаційній скарзі заявниками неправильно зазначено найменування суду, до якого подається скарга.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 1 частини другої статті 36 Глави 5 «Верховний Суд» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що Верховний Суд здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції, а у випадках, визначених процесуальним законом, - як суд першої або апеляційної інстанції, в порядку, встановленому процесуальним законом.

За правилами частини першої статті 391 ЦПК України касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Проте, у порушення наведених вимог, заявниками адресовано касаційну скаргу до Верховного Суду України.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

У касаційній скарзі заявники вказують в якості відповідача ОСОБА_2 , проте з огляду на рішення Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2020 року, єдиним відповідачем у справі є ОСОБА_1 .

Отже, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 необхідно уточнити кількість та найменування учасників справи, зокрема, відповідачів за позовом.

Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаючись на положення пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»,оскільки ОСОБА_2 є офіцером поліції, просять звільнити їх від сплати судового збору за подання касаційної скарги, на підтвердження чого надають копію посвідчення ОСОБА_2 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 30 вересня 2006 року № 83/17255.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

За змістом вказаної норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні зборилише у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

З огляду на зміст касаційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 оскаржують судове рішення у справі за позовом про стягнення заборгованості з оплати за послуги водопостачання та водовідведення, тобто зазначений спір не пов`язаний з виконанням ними військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Отже, відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання касаційної скарги, тому особам, які подали касаційну скаргу необхідно сплатити судовий збір у встановленому порядку і розмірі.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України

«Про судовий збір» від 08 липня 2011 року.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено, що з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 270 грн.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до судукасаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями абзацу другого частини сьомої статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Отже, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 необхідно сплатити судовий збір у розмірі 454 грн (2 207 грн * 0,2 = 454 грн) кожному.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102, найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Також у поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не зазначають обґрунтування того, у чому полягає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Абзацом 4 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції, оскільки у касаційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять рішення Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2020 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову КП «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради відмовити, що не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оскільки предметом касаційного оскарження є лише ухвала Дніпровського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року.

Отже, заявникам необхідно уточнити касаційну скаргу, прохальна частина якої повинна бути сформульована відповідно до положень статті 409 ЦПК України, із зазначенням судових рішень, які вони просять скасувати, а також яке рішення просять ухвалити за результатами розгляду касаційної скарги; зазначити у касаційній скарзі підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав) та направити на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги та копії скарги з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в частині оскарження рішення Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2020 року у справі за позовом Комунального підприємства «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвалипротягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк