Справа №333/5125/20
Пр. № 2/333/475/21
10 лютого 2021 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: Наумової І.Й.,
за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачка звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтовує наступним.
07.09.2020 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1831.
Відповідно до умов вищезазначеного договору продавець ОСОБА_3 передає у власність покупця ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .
Право власності позивача на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Після укладання договору купівлі продажу від 07.09.2020 року продавець ОСОБА_3 вказане житлове приміщення звільнила, виконала всі умови договору. Разом з цим, в квартирі залишився зареєстрований родич попереднього власника ОСОБА_2 .
Позивач вселилась до вказаної квартири, та зареєструвала членів своєї сім`ї. Відповідач не є членом її сім`ї, його речі в квартирі відсутні, а тому вважає, що відповідач утратив право користуватися квартирою, не має законних підстав для продовження реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
На підставі вищевикладеного, позивач просить усунути їй перешкоди у здійсненні нею свого права власності на вищезазначену квартиру та визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2020 р. відкрито провадження по даній справи та призначений її розгляд в порядку загального позовного провадження, сторонам наданий строк для надання заяв по суті справи.
В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, відносно ухвалення заочного рішення не заперечує.
В судове засідання відповідач по справі повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов та будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не надавав. Судом були направлені судові повістки на зареєстровану адресу місця проживання відповідача, які повернулися на адресу суду з причин «відсутній вдома». З урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що є всі умови для ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи та інші докази по справі, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договір купівлі-продажу від 07.09.2020 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1831.
З інформації Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 29.09.2020 р., вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 23.01.2017 р. по теперішній час.
Відповідач не є членом сім`ї позивачки, яка наразі є власником вищевказаної квартири.
Посилання позивачка, що ОСОБА_4 є членом родини колишнього власника квартири, а також те, що він зареєстрований за вищевказаною адресою, але фактично не мешкає, відповідачем не спростовані.
Однією з підстав припинення права власності, відповідно до ст. 346 Цивільного кодексу України є відчуження власником свого майна.
Члени сім`ї попереднього власника втрачають право користування квартирою із переходом права власності на квартиру до нового власника, оскільки право користування є похідним від прав власника, членом сім`ї якого вони були (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 05.11.2014 по справі № 6-158цс 14 та Верховного Суду у постанові від 22.05.2019 по справі № 180/1388/17).
З огляду на вищезазначене, відповідач, із переходом права власності колишнього власника ОСОБА_3 до нового власника, позивача, - ОСОБА_1 , втратив право користування вищезазначеним нерухомим майном.
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів «2,4,7, та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, яким означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди.
Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а за ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону, і це право в силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України - є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 321 ЦК України встановлений принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Наразі реєстрація відповідача у квартирі , що належить позивачці на праві приватної власності, перешкоджає їй у здійсненні нею свого права користування та розпорядження належним їй майном, оскільки вона вимушена нести додаткові фінансові витрати на утримання цього нерухомого майна та не може скористатися у повній мірі своїм правом на розпорядження належним їй майном.
З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані, в зв`язку з чим підлягають задоволенню.
Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Керуючись ст. ст. 12, 141, 259, 263, 264, 265, 280, 281, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перешкоди у користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 ..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду позивачем подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складений 16.02.2021 р.
Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя І.Й. Наумова