22.11.2021 Єдиний унікальний номер 205/3554/21
Єдиний унікальний номер судової справи 205/3554/21
Номер провадження 2/205/2236/21
22 листопада 2021 року
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М..А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права приватної власності, -
28 квітня 2021 року позивач ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позов до ОСОБА_2 про визнання права приватної власності, який надійшов до суду 29 квітня 2021 року.
В обґрунтування позову зазначила, що сторони перебували у шлюбі. Рішенням Ленінського районного народного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 1992 року шлюб розірвано. 23 вересня 1994 року позивач придбала квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, оскільки свідоцтво про розірвання шлюбу отримала лише 02 листопада 1994 року, позивач не може розпорядитися вищевказаною квартирою.
Враховуючи, що квартиру придбано після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, позивач просить визнати зазначену квартиру її особистою приватною власністю.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду по суті.
Від відповідача відзив на позов до суду не надходив.
Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився. Про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.
На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, за наявними у матеріалах справи доказами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.
У ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1988 року. Рішенням Ленінського районного народного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 1992 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 1 вересня 1992 року (а.с.3).
Відповідно до вказаного рішення суду сторони проживають окремо з серпня 1991 року в різних містах та не бажають збереження сім`ї, майнового спору немає.
Згідно з договором купівлі-продажу від 23 вересня 1994 року, посвідченим державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Дундук В.В., зареєстрованим в реєстрі за № 3-2555, ОСОБА_1 купила квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Її право власності зареєстровано 15 липня 2009 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради» (5-6).
Свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 видано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська 02 листопада 1994 року (а.с.4).
У відповідності до вимог ст. 44 КпШС, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.
Таким чином, шлюб між сторонами вважається припиненим з 02 листопада 1994 року, тобто з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану, а тому спірна квартира вважається набутою позивачем в період шлюбу з відповідачем, що, як зазначає в позові ОСОБА_1 , перешкоджає їй розпоряджатися квартирою.
За змістом ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Відповідно до вимог ст.ст. 60, 63, 65, 66 СК України, в чинній редакції, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.
Згідно правових висновків, висловлених Верховним Судом України у справах № 6-79цс13, № 6-2641цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.
Слід також зазначити, що згідно із ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.
Як встановлено судом, сторони проживають окремо з серпня 1991 року, що підтверджується рішенням Ленінського районного народного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 1992 року. Отже, фактично шлюбні стосунки між сторонами припинено з серпня 1991 року. Таким чином, станом на дату придбання спірної квартири сторони тривалий час не вели спільне господарство, не мали спільного сімейного бюджету.
Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд доходить висновку, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , придбана позивачем за особисті кошти, тому є правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 та визнання за нею права власності на зазначену квартиру.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с.8 - зворотній бік), судові витрати із сплати судового збору в розмірі 908 грн. покладаються на відповідача та підлягають стягненню з нього на користь держави.
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 22, 44 КпШС, ст. 17 Закону України «Про власність» в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин, ст.ст. 15, 16, 328 ЦК України, ст.ст. 60,63,65,66 СК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 79-82, 141, 223, 247, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права приватної власності - задовольнити.
Визнати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що придбана на підставі договору купівлі-продажу від 23 вересня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Дундук В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3-2555, особистою приватною власністю ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Н.Г.Остапенко