справа № 752/7788/18
провадження №: 4-с/752/102/21
У Х В А Л А

Іменем України

01.02.2021 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі:

головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.,

секретаря - Воробйова І.О.,

за участю сторін:

представника заявника - ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи - ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність Головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожної Тетяни Андріївни, заінтересована особа: ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 ОСОБА_2 , в особі свого представника, звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожної Тетяни Андріївни щодо здійснення розрахунку заборгованості без вирахування податків та зборів із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника неправомірними; зобов`язати головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожну Тетяну Андріївну здійснити розрахунок заборгованості з вирахуванням податків та зборів із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника.

Скарга обґрунтована тим, що 14.06.2018 Голосіївським районним судом м. Києва винесено судовий наказ за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

20.10.2020 боржник звернувся до Голосіївського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МУ (м. Київ) із заявою про здійснення перерахунку заборгованості по аліментам з урахуванням податків та обов`язкових зборів. Станом на день подання скарги до суду відповідь на заяву не надходила, розрахунок заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням сплати податків та обов`язкових зборів здійснений не був.

Враховуючи вищевикладене, скаржник звернувся до суду за захистом своїх прав.

В судове засідання з`явився представник заявника, який підтримав вимоги скарги та просив їх задовольнити.

В судове засідання з`явився представник заінтересованої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , яка заперечувала щодо задоволення скарги. Окрім того, зазначила, що в матеріалах справи самим заявником надано розрахунки, які ним фактично і отримані. Скарга на дії державного виконавця подається протягом 10 днів. Знаючи про ці розрахунки, сторона їх оскаржувала.

Заінтересована особа Головний державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожна Тетяна Андріївна в судове засідання не з`явилася, про місце і час судового розгляду була повідомлена належним чином, у зв`язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи за її відсутності.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 14.06.2018 судовим наказом Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/7788/18 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі Ѕ частини усіх видів його доходу щомісячно і до повноліття найстаршої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

09.11.2018 року постановою головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожної Тетяни Андріївни відкрито виконавче провадження № 57650021 з примусового виконання судового наказу.

Згідно розрахунку головного держаного виконавця Голосіївського РВДВС м. Київ Задорожна Т.А. № 57650021 від 17.04.2019 заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.03.2019 заборгованість ОСОБА_2 по аліментах становить 34412,20 грн.

Як вбачається із розрахунку головного держаного виконавця Голосіївського РВДВС м. Київ Задорожна Т.А. № 57650021 від 27.11.2019 заборгованість зі сплати аліментів станом на 30.10.2019 заборгованість ОСОБА_2 по аліментах становить 42351,20 грн.

Головним держаним виконавцем Голосіївського РВДВС м. Київ Задорожна Т.А. зроблено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів № 57650021 від 03.09.2020, в якій вказано, що станом на 31.08.2020 становить 57809,20 грн.

Станом на 30.09.2020 заборгованість по аліментах становить 49077,70 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів № 57650021 від 12.10.2020, здійсненого головним держаним виконавцем Голосіївського РВДВС м. Київ Задорожною Т.А.

20.10.2020 ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про здійснення перерахунку заборгованості по аліментах з урахуванням податків та обов`язкових зборів.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід`ємною частиною правосуддя, а у ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

При аналізі зазначених норм чинного законодавства України вбачається, що належне виконання виконавцем покладених на нього обов`язків гарантує, зокрема непорушність майнових прав як стягувача так і боржника.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), як провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Разом з тим, згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Обґрунтовуючи такий висновок, Верховний Суд посилався на ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Головним завданням виконавчого провадження є правильне і своєчасне виконання судового рішення. За умови відсутності у виконавчому листі окремих персональних даних у виконавця є можливість направити запит до відповідних державних органів для отримання цієї інформації.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Як встановлено судом, головним державним виконавцем Голосіївського РДВС УМУ МЮ (м. Київ) Задорожною Т.А. розраховано заборгованість по аліментам відповідно до середньої заробітної плати по місту Києву без вирахування податків та обов`язкових платежів.

Відповідно до ст. 81 Сімейного кодексу України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Разом з тим, з урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюється з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий.

Відповідно до листа Державної служби статистики України вказано, що розрахунок показника середньої заробітної плати одного штатного працівника ґрунтується на статистичній методології, яку викладено в Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженій наказом Держкомстату від 13.01.2004 № 5, зареєстрованим у Мін`юсті 27.01.2004 за № 114/8713.

Положеннями розділу 4 Інструкції середня заробітна плата одного штатного працівника облікового складу визначається діленням суми нарахованого фонду оплати праці штатних працівників на середньооблікову кількість цих працівників за відповідний період (місяць, квартал, півріччя, рік). Для визначення середньомісячної величини заробітної плати за квартал (рік) або будь-який інший період отриману величину заробітної плати за квартал (рік) необхідно розділити на кількість місяців у періоді.

До фонду оплати праці включається нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат (п. 1.3. Інструкції).

Нарахування працівникам підприємства у формах державних статистичних спостережень відображаються відповідно до розрахунково-платіжних документів незалежно від терміну їхніх фактичних виплат. Зазначені суми наводяться до утримання податків (п. 1.4. Інструкції).

Отже, розрахунок заборгованості по сплаті аліментів необхідно здійснювати виходячи з середньої заробітної плати працівника відповідної місцевості з вирахуванням податків та внесків.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожної Т.А. являються неправомірними.

В той же час суд зазначає, згідно з положеннями статті 8 Конституції України, визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Згідно ст. 55 Конституції, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року передбачає, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном повинно бути «законним»: у пункту 2 встановлено, що держави мають право контролювати використання майна шляхом введення «законів».

Крім того, принцип верховенства права - одна з підвалин демократичного суспільства - закріплений в усіх статтях Конвенції. Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Відповідно до п.п.3 п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» суд не має права зобов`язувати державного виконавця або іншу посадову особу до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене вище, права та обов`язки виконавця при проведенні виконавчих дій, визначені Законом України «Про виконавче провадження», тому суд не знаходить підстав для зобов`язання державного виконавця вчиняти ті чи інші дії з метою виконання виконавчих документів заявників, в тому числі зазначати шляхи їх виконання.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про зобов`язання головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожної Тетяни Андріївни повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про здійснення перерахунку заборгованості по аліментам з урахуванням податків та обов`язкових зборів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що скарга є обґрунтованою і такою, що підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність Головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожної Тетяни Андріївни, заінтересована особа: ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожної Тетяни Андріївни щодо здійснення розрахунку заборгованості без вирахування податків та зборів із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника неправомірними.

Зобов`язати головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожної Тетяни Андріївни повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про здійснення перерахунку заборгованості по аліментам з урахуванням податків та обов`язкових зборів.

В решті вимог скарги - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.Ю. Мазур