Справа № 2-5183/11
Провадження № 2-п/463/9/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Романської І.В.,

представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові заяву адвоката Дяківа Володимира Богдановича, який діє в інтересах ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Військової прокуратури Львівського гарнізону (правонаступник - Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері західного регіону) в інтересах Держави - Адміністрації Державної прикордонної служби України в особі органу уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах Клінічний госпіталь Державної прикордонної служби України (правонаступник - Військово-медичний клінічний центр м.Львів) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и в :

заочним рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 06.12.2011 року, задоволено позов Військової прокуратури Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України грошові кошти в порядку регресу у розмірі 203979,0 гривень, стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1700,0 гривень та 120,0 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 не було відомо про розгляд справи за позовом Військової прокуратури Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України до неї про відшкодування шкоди в порядку регресу. Так, ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2011 року у справі № 2-5183/11 було відкрито провадження та призначено справу до судового. В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою та доданими до неї документами. Позивач у своєму позові зазначає, що ОСОБА_2 зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Однак,як вбачається з копії паспорту доданої позивачем до позову, ОСОБА_2 з 2000 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . З матеріалів справи вбачається, що суд не звертався до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_2 . На аркуші справи 55 міститься повідомлення про «нібито» отримання ОСОБА_2 повідомлення про судове засідання, яке мало відбутися 31.10.2011 року. Однак, станом на 15.10.2011 року ОСОБА_2 не отримувала жодного листа із Личаківського районного суду м.Львова, оскільки проживала за іншою адресою. Підпис, який було вчинено на рекомендованому повідомленні є підробленим та не відповідає реальному підпису ОСОБА_2 , що підтверджується копією паспорта на аркуші справи 16. Незважаючи на те, що ОСОБА_2 проживала за адресою: АДРЕСА_2 , суд першої інстанції скеровував усю поштову кореспонденцію не за місцем реєстрації її проживання. Окрім цього, повідомлення про судове засідання, яке було призначено на 06.12.2011 року також не було отримано ОСОБА_2 . У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про обізнаність ОСОБА_2 щодо наявності у провадженні Личаківського районного суду м.Львова цивільної справи № 2-5183/11. Згідно рекомендованого повідомлення ОСОБА_2 14.01.2012 року «нібито» було отримано судову повістку, натомість заочне рішення від 06.12.2011 року вона не отримувала. Про те, що з ОСОБА_2 було стягнуто кошти на підставі заочного рішення Личаківського районного суду м.Львова стало відомо в той момент, коли державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів ОСОБА_2 , які знаходилися на соціальній картці в установі банку та були арештовані згідно постанови державного виконавця. Ознайомитися з матеріалами справи та отримати текст заочного рішення від 06.12.2011 року ОСОБА_2 мала змогу лише 22.12.2020 року на підставі заяви її представника від 14.12.2020 року, яка міститься у матеріалах справи № 2-5183/11. З огляду на вищевикладене, ОСОБА_2 не була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином, що виключало можливість розгляду справи у заочному порядку із ухваленням відповідного рішення, враховуючи приписи ст.280 ЦПК України.

Крім цього, просить поновити строк на звернення із заявою до суду, оскільки такий пропущений у зв`язку із тим, що у день проголошення рішення таке не було вручено відповідачу. Крім того, вся судова кореспонденція надсилалась судом не на адресу за місцем проживання ОСОБА_2 , про існування рішення суду вона дізналась лише з постанови державного виконавця про арешт коштів. Вважає, що дана обставина є поважною для поновлення строку про перегляд заочного рішення у справі № 2-5183/11.

Заява поступила до суду 12 січня 2021 року.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Дяків В.Б. заяву підтримав з підстав викладеній у такій, просив заяву задовольнити, скасувати заочне рішення Личаківського районного суду м.Львова від 06.12.2011 року та призначити справу до судового розгляду в загальному порядку.

Представник позивача - заступник військового прокурора Львівського гарнізону в судове засідання, разом з тим, подав клопотання про розгляд справи без його участі у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі, просить відмовити у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, не повідомили суд про причини своєї неявки.

Враховуючи те, що у відповідності до вимог ч.1 ст.287 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, суд постановив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача та відповідачів, які належним чином були повідомлені про судовий розгляд заяви про перегляд заочного рішення у справі.

Як вбачається, із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 не була присутня під час розгляду справи та на проголошенні рішення суду від 06 грудня 2011 року. Про існування даного рішення їй стало відомо в той момент, коли державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника. Ознайомитися з матеріалами справи та отримати текст судового рішення відповідач мала змогу лише 22.12.2020 року на підставі заяви її представника від 14.12.2020 року. А тому, для забезпечення можливості доступу заявника до правосуддя, з врахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що відповідачу слід поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 06.12.2011 року.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали заяви про перегляд заочного рішення по справі, а також матеріали справи за № 2-5183/11, суд приходить до наступного висновку.

Заочним рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 06.12.2011 року, задоволено позов Військової прокуратури Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України грошові кошти в порядку регресу у розмірі 203979,0 гривень, стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1700,0 гривень та 120,0 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Відповідно до вимог ст.288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Рішення суду від 06.12.2011 року постановлено у заочному порядку, за відсутності відповідача, оскільки представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка ОСОБА_2 заперечення на позов не подала, а також у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували відсутність відповідача з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи № 2-5183/11, відповідач ОСОБА_2 повідомлялася про розгляд справи належним чином, останній направлялись судові повістки за місцем її проживання, та до суду повертались рекомендовані поштові повідомлення про вручення поштового відправлення, які підписані особисто ОСОБА_2 (а.с.55, 72).

Копію рішення суду відповідачу ОСОБА_2 було направлено для відома 15.12.2011 року, рекомендованим поштовим повідомлення, яке повернулось до суду з підписом ОСОБА_2 про отримання кореспонденції (а.с.89).

Згідно зі ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно з положеннями ст.285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема, обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно до ст.288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Використання законодавцем в конструкції коментованої статті 288 ЦПК України сполучника «і» дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення.

Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 була повідомлена про день та час розгляду справи за останньою відомою позивачу адресою належним чином, про що в матеріалах справи свідчать поштові рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень адресованих відповідачу із відміткою про отримання кореспонденції.

Судом виклики здійснювались за адресою, яку позивач вказав у позові, за останнім відомим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 .

Твердження представника відповідача про те, що ОСОБА_2 змінила адресу місця проживання на час розгляду справи в суді та ухвалення заочного рішення, проживала за іншою адресою, суд відкидає, оскільки належних та допустимих доказів наведеним поясненням суду не надано.

Суд вважає, що у відповідності до ч.6 ст.128 ЦПК України, відповідач була повідомлена належним чином про судові засіданні по цивільній справі.

У відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішеннявід 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

У даній справі суд виходить з того, що відповідачем не дотримано процесуальних вимог цивільного законодавства, які б дозволяли суду дійти висновку про необхідність скасування ухваленого заочного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, про що свідчать наявні у матеріалах справи судові повістки та поштові повідомлення, однак без поважних причин в судові засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, у зв`язку з чим у справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог на підставі аналізу доказів, які знаходились в матеріалах справи.

Зазначені відповідачем обставини не можуть бути підставою для скасування заочного рішення, при фактичній відсутності сукупності підстав, які зазначені у частині першій ст.288 Цивільного процесуального кодексу України.

З врахуванням того, що у справі містяться докази про належне повідомлення відповідача про розгляд справи, суд приходить до висновку, що відповідач на час розгляду справи належним чином була повідомлена про розгляд справи і суд на законних підставах постановив заочне рішення. Крім цього, до заяви про перегляд заочного рішення не додано жодних документів, якими обґрунтовується заява, в тому числі доказів які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів, які поза розумним сумнівом спростовують обґрунтування позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, а тому заява про перегляд заочного рішення та його скасування є необґрунтованою і безпідставною, у зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Частиною 4 ст.287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст.ст.260, 287-289 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

поновити представнику відповідача ОСОБА_2 - адвокату Дяківу Володимиру Богдановичу строк на звернення із заявою про перегляд заочного рішення суду.

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Дяківа Володимира Богдановича про перегляд заочного рішення Личаківського районного суду м.Львова від 06 грудня 2011 року у цивільній справі за позовом Військової прокуратури Львівського гарнізону (правонаступник - Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері західного регіону) в інтересах Держави - Адміністрації Державної прикордонної служби України в особі органу уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах Клінічний госпіталь Державної прикордонної служби України (правонаступник - Військово-медичний клінічний центр м.Львів) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди в порядку регресу - відмовити.

Заочне рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Військова прокуратура Львівського гарнізону, місцезнаходження: 79007, м.Львів, вул.Клепарівська,20, код ЄДРПОУ - 38326057..

Позивач: Військово-медичний клінічний центр м.Львів, місцезнаходження: 79014, м.Львів, вул.Личаківська,107, код ЄДРПОУ - 14321771.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - інформація відсутня.

Суддя Грицко Р.Р.