Провадження № 2-о/344/230/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Лукинів І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області заяву ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Сотник Тетяна Євгенівна, заінтересована особа: Управління Державної Міграційної служби України в Івано-Франківській області про встановлення факту,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулась в суд із заявою в якій, з урахуванням уточнень просила суд встановити факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про Правонаступництво України» ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подану до суду заяву представник заявника мотивувала тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянка Російської Федерації, перебуваючи в шлюбі зі своїм чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у період проходження військової служби своїм чоловіком ОСОБА_2 с 06.10.1987 р по 14.06.1994 р у військовому комісаріаті Івано-Франківської області постійно проживали та були зареєстровані всією сім`єю у Івано-Франківську за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник Заявника подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила заяву задоволити, подала заяву, в якій уточнила прохальну частину, а саме просить суд встановити факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про Правонаступництво України» ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник заінтересованої особи при вирішенні даної заяви покладалась на розсуд суду, просила врахувати письмові пояснення, долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в заяві пояснення Заявника, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянка Російської Федерації, перебуваючи в шлюбі зі своїм чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у період проходження військової служби своїм чоловіком ОСОБА_2 с 06.10.1987 р по 14.06.1994 р у військовому комісаріаті Івано-Франківської області постійно проживали та були зареєстровані всією сім`єю у Івано-Франківську за адресою:

АДРЕСА_1 складалася з 3-х членів сім`ї, а саме: ОСОБА_1 18.07.1957 (дружина), ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (чоловік) та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (син). Син, у період з 01.09.1990 р по 01 березня 1994 року навчався в загальноосвітній школі I-III ступенів №1 м.Івано-Франківська. До заяви додаються відповідні документальні підтвердження кожного з зазначених вище фактів, а саме:

-щодо проходження військової служби є довідка №3/157 від 30.10.1998 р видана ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ( а.с.8)

-щодо проживання та постійної реєстрації ОСОБА_1 за вищезназначеною адресою свідчить паспорт СРСР серії НОМЕР_1 , зразка 1974 р, (виданий в Новосибірську), в якому міститься штамп реєстрації місця проживання за зазначеної адресою: АДРЕСА_1 , в якій вона була зареєстрована з 29.08.1990 року по 02.08.1994 р. Паспорт зразка СРСР зберігся у Заявника в оригіналі та може бути наданий до суду для огляду (на вимогу); ( а.с.9-15)

- «Архівна адресна картка житлово-експлуатаційної організації (форма Б)» в якій зазначена така ж адреса та всі члени сім`ї: ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_2 (чоловік) та ОСОБА_3 (син) та факт реєстрації з 29.08.1990 року, яка була надіслана Управлінням реєстраційних процедур Івано Франківська, 08.05.2021; ( а.с.17)

-відповідь на адвокатський запит від Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської Ради № 809/643-930 від 31.05.2021 р в якій зазначено, що: «Архівна адресна картка житлово-експлуатаційної організації (форма Б) за даною адресою не є документом на підставі якого можна встановити факт проживання/реєстрації осіб за адресою»; ( а.с.18)

- довідка (вих №18 від 11.05.2021) видана Ліцеєм №1 Івано-Франківської міської ради, про навчання сина ОСОБА_1 ОСОБА_3 у період з 01.09.1990 року по 01 березня 1994 року в загальноосвітній школі 1-III ступенів №1 м.Івано-Франківськ;

-довідка (вих № 59 від 08.06.2021 р) видана Ліцеєм №1 Івано-Франківської міської ради, про навчання та проживання всієї сім`ї ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 (як зазначалося в алфавітній книзі закладу), з надання копії такої книги); ( а.с.20)

Зазначена квартира за заявою ОСОБА_1 була передана їй та членам її родини у спільну сумісну власність, що підтверджується Розпорядженням органу приватизації від 10.02.1994 р № 8466, та відповідно, Агентство по приватизації житла уповноважено оформити свідоцтво про власність. Квартира була приватизована відповідно до Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р. № 2482-XII (а.с.22);

25.02.1994 року Агенство по приватизації державного житлового фонду видає родини Свідоцтво про право власності на житло на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , де зазначені всі члени родини як співвласники Копія цього свідоцтва, засвідченого належним чином надана на адвокатський запит ОБТІ Івано-Франківська 19.08.2021 р; ( а.с.23)

Разом зі Свідоцтвом Агентство надає і Довідку про склад сім`ї наймача, в якій зазначено всіх членів родини, та зокрема дати прописки у квартирі, а саме з 29.08.1990 р ); ( а.с.24)

Надалі, у зв`язку з закінченням військової служби чоловіком, ОСОБА_2 , родина продає квартиру та переїжджає до Російської Федерації.

01.08.1994 р ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 надають відповідні доручення третій особі продати квартиру за адресою АДРЕСА_1 , які посвідчені державним нотаріусом Федіон В.В. Першої Івано-Франківської нотаріальної контори за № 2-3636 та 2-3637 ;

08.11.1994 року Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради народних депутатів Івано-Франківської області було надано Витяг з розпорядження за № 369-р «Про охорону майна неповнолітніх», відповідно до якого батькам надано дозвіл на продаж належної їх неповнолітньому сину ОСОБА_3 частини квартири АДРЕСА_2 . ( а.с.27)

Всі вище перераховані документи є доказами проживання та реєстрації ОСОБА_1 разом з родиною на території України за адресою АДРЕСА_1 станом на 24.08.1991 року.

Встановлення юридичного факту постійного проживання ОСОБА_1 на території Івано-Франківська станом на 24.08.1991 р породжує у ОСОБА_1 право на набуття громадянства України, відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство».

Докази, які б спростовували факт постійного проживання до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до ЗУ «Про правонаступництво України» ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на вищевказані обставини, вивчивши матеріали справи, Суд вважає, що заява підлягає до задоволення, оскільки дані факти та відповідні їм правовідносини підтверджуються матеріалами справи.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що: «.. у порядку ч.2 ст. 256, яка змінена на ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України - (далі - ЦПК України), суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту належності до громадянства України, відбувається у відповідності до ст.3 Закону України «Про громадянство»). Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав. (Постанова ВСУ від 24.02.2021 № 522/20494/18), та відповідно до положень ст. 315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р., постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 р. або станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 р. чи 13 листопада 1991 р.; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо».

Однак, як видно з документів, ОСОБА_1 стала громадянкою РФ і тому встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 породжує для ОСОБА_1 право набуття громадянства України відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство».

Так, набуття громадянства України на підставі ст.8 Закону України «Про громадянство», встановлює, що «особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до ЗУ "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

«Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо». (Постанова ВСУ від 24.02.2021 № 522/20494/18)

Указом Президента України N 215 від 27 березня 2001 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок або Указ Президента № 215).

Відповідно до пункту 25 Порядку, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Згідно п. 44 Розділу II Порядку у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до ЗУ "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно статті 1 ЗУ "Про громадянство України" визначено поняття "проживання на території України на законних підставах", а саме: "проживання на території України на законних підставах» - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні;

З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство» зокрема постійного проживання на території України.

Як було зазначено вище, у ОСОБА_1 є наявним оригінал паспорту зразка СРСР в якому наявна відмітка про прописку, зокрема з 29.08.1990 по 02.08.1994 р. Додатково, адвокатом Сотник Т.Є. було подано адвокатський запит до УДМС України в Івано-Франківській області стосовно надання інформації про реєстрацію місця проживання громадянки ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_3 у період з 1990 р по 1994 роки, до запиту було додано копію паспорту СРСР з відповідними відмітками. У відповідь на адвокатський запит УДМС України в Івано-Франківської області 28.04.2021 р за № 2601.6.2.-2736/26.3-21 надало відповідь, відповідно до якої: «за обліковими даними ВОМІРМП УДМС України в Івано-Франківській області зазначені громадяни зареєстрованими /знятими з реєстрації місця проживання по Івано-Франківській області не значяться» .

Отже, виходячи з відсутності підтвердження ДМСУ у Івано-Франківській області надати відповідну інформацію про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та її сина у Івано-Франківську, встановлення юридичного факту постійного проживання на підставі всіх наданих до цієї заяви доказів, можливе лише на підставі відповідного рішення суду, що в свою чергу надасть право ОСОБА_1 на набуття громадянства України.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

З урахуванням викладеного, положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист» (Постанова ВСУ від 19.05.2021 № 496/818/19).

Факт постійного проживання Заявника, ОСОБА_1 на території міста України Івано-Франківська станом на 24.08.1991 р, що є предметом для встановлення в межах даної заяви цілком відповідає зазначеній підставі в п.7. ч.1. ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», тобто є подією, яке мало місце на території України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе встановлення факту постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про Правонаступництво України» ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 258, 315, 317 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Сотник Тетяна Євгенівна, заінтересована особа: Управління Державної Міграційної служби України в Івано-Франківській області про встановлення факту,- задовольнити.

Встановити факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про Правонаступництво України» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домбровська Г.В.

Повний текст рішення складено і підписано 09.12.2021 року.