Справа №461/467/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2021 року Галицький районний суд м. Львова
в складі: головуючої судді Волоско І.Р.
секретар судового засідання Береза П.Р.
за участю: позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
представника відповідача Локатира О.В.
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до ЛМКП «Львіводовканал» про зобов`язання до вчинення дій, та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
В обґрунтування даного позову вказує на те, що ним, як споживачем комунальної послуги, надсилалися відповідачу ЛМКП „Львівводоканал" інформаційні запити щодо надання роздруківки заборгованості за послуги з централізованих водопостачання та водовідведення у відповідності до норм чинного законодавства. Такий розрахунок йому був потрібний для оплати послуг ЛМКП „Львівводоканалу" та встановлення лічильників обліку централізованих водопостачання і водовідведення. Однак відповідних розрахунків відповідачем надано не було. Позивач зазначає, що через ненадання відповідного розрахунку він не може оплатити вартість реально спожитої послуги та встановити прилади її обліку. На переконання позивача, внаслідок цього йому нанесена матеріальна та моральна шкода, оскільки, на думку позивача, відповідач нараховує йому щомісяця зайвих 15 м. куб. У зв`язку з наведеним та з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог просить позов задовольнити.
Представником відповідача ЛМКП «Львівводоканал» Кирчей О.Б. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що заявлені вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки нарахування оплати послуг водопостачання та водовідведення у будинку позивача по АДРЕСА_2 проводилося за відсутності приладів обліку води (водолічильника), відповідно до затвердженої рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 161 від 29.02.2008р. норми водоспоживання, а саме: 8,52 м. куб. на 1 особу за місяць, враховуючи кількість зареєстрованих осіб у квартирі. Зазначає, що на підставі інформаційних запитів і долучених документів позивачу було проведено корекцію на суму 2965,59 грн. Крім того вказує, що позивача було повідомлено про те, де можна придбати водяний лічильник, та було роз`яснено, що у квартирі роботи з установлення засобів обліку води проводяться спеціалізованою організацією, за рахунок коштів споживача. ЛМКП «Львівводоканал» не встановлює водолічильників у квартирах споживачів, а лише проводить опломбування водяного лічильника і бере на абонентський облік з заявою про реєстрацію лічильника. Однак, жодних звернень від позивача щодо реєстрації приладів обліку та взяття на облік водяного лічильника для здійснення оплат відповідно до показів лічильника на адресу ЛМКП «Львівводоканал» не надходило. Звертає увагу, що позивач користується послугами ЛМКП "Львівводоканал" і зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги (в тому числі за послуги водопостачання та водовідведення) у встановлений термін.
Позивач ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що не погоджується з відзивом, оскільки відповідач не надавав йому законно обгрунтованих відповідей з розрахунками, перешкоджаючи вирішенню питання про оплату.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Просить позов задоволити з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог.
Крім того, допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснив, що перебуваючи у своїй квартирі 11.08.2021 він відкрив кран з водою, почув шипіння, струм води слабшав, після чого водопостачання припинилось. Через 6,5 годин, після проведення аварійно-ремонтних робіт, з крану потекла брудна вода. У зв`язку з цим позивач звертався на гарячу лінію, оскільки вважає, що має право на перерахунок.
Представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні позов заперечили та просили відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.
Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позову, виходячи з наступних міркувань.
Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг, зокрема, з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення у житлових, садибних, садових, дачних будинках, визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, виконавцем яких є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення відповідно.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету міністрів України № 630 від 21.07.2005 р.
Відповідно до п.21 Правил у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Нарахування оплати послуг водопостачання та водовідведення у будинку позивача по АДРЕСА_2 проводилося за відсутності приладів обліку води (водолічильника) відповідно до затвердженої рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 161 від 29.02.2008 року норми водоспоживання, а саме: 8,52 м. куб. на 1 особу за місяць, враховуючи кількість зареєстрованих осіб у квартирі.
Із вищенаведеного слідує те, що позивач користується послугами ЛМКП "Львівводоканал" а тому зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги (в тому числі за послуги водопостачання та водовідведення) у встановлений термін.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звертався до ЛМКП „Львівводоканал" з інформаційним запитом від 19.06.2020, в якому просив надати роздруківку оплат, з початку виникнення заборгованості та по останній місяць, за спожите холодне водопостачання та водовідведення, та просив повідомити про вартість водяного лічильника та вартість його встановлення в квартирі споживача, яка ліцензована організація має право на встановлення та здачу в експлуатацію (опломбування) водолічильника (а.с.16).
Згідно відповіді ЛМКП «Львівводоканал» Вих-Вд 5955-20 від 26.06.2020, позивачу надано відомості про нарахування та оплату за централізоване постачання холодної води та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_2 , було повідомлено позивача про те, де можна придбати водяний лічильник, а також роз`яснено, що відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005р., визначено, що у квартирі роботи з установлення засобів обліку води проводяться спеціалізованою організацією, за рахунок коштів споживача. ЛМКП «Львівводоканал» не встановлює водолічильників у квартирах споживачів. ЛМКП «Львівводоканал» лише проводить опломбування водяного лічильника і бере на абонентський облік з заявою про реєстрацію лічильника (а.с.17).
Крім того, позивач ОСОБА_1 звертався до ЛМКП „Львівводоканал" з інформаційними запитами від 06.07.2020, 18.11.2020, в яких просив провести коригування заборгованості у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були зареєстровані в квартирі за адресою АДРЕСА_2 (а.с.3,4).
Як вбачається з відповіді ЛМКП «Львівводоканал» від 04.12.2020, в липні 2020р за адресою АДРЕСА_2 виконано перерахунок за послуги водопостачанння та водовідведення на суму 2566,47 грн, а саме: знято 1 особу з 01.01.2019р., іншу - з 01.05.2019р. В листопаді 2020р за адресою АДРЕСА_2 , проведено коригування неврахованої суми в липні 2020р а саме з 12.12.2018р., і з 22.04.2019р на суму 399,12 грн. Крім того, надано відомість про нарахування та оплату за адресою АДРЕСА_2 . Повідомлено позивача про те, що квитанцію на оплату послуг водопостачанння та водовідведення ним буде отримано за листопад у грудні місяці (а.с.5-7).
Разом з цим, позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що з вини ЛМКП «Львівводоканал» йому нараховано зайвих 80 м.куб. і він не може платити за реально спожиті послуги з водопостачання та водовідведення, внаслідок чого йому завдано матеріальної та моральної шкоди.
Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди.
Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана особі і її майну або завдана майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності своєї вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Як вже було встановлено судом, нарахування оплати послуг водопостачання та водовідведення у будинку позивача по АДРЕСА_2 проводилося за відсутності приладів обліку води (водолічильника) відповідно до затвердженої рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 161 від 29.02.2008р. норми водоспоживання - 8,52 м. куб. на 1 особу за місяць.
Правомірність проведення нарахувань підтверджено положеннями Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, згідно з яким "у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання", зокрема, з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Крім того встановлено, що відповідачем ЛМКП «Львівводоканал» виконано перерахунок за послуги водопостачанння та водовідведення, а також проведено коригування неврахованих сум у зв`язку із смертю зареєстрованих осіб, а позивачу надано відомість про нарахування та оплату за адресою АДРЕСА_2 .
Беручи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги позивача щодо протиправності дій відповідача та заподіяння позивачу майнової шкоди з вини відповідача недоведеними та такими, що спростовуються дослідженими матеріалами справи. Інших доказів, які б підтверджували протилежне, позивачем не надано.
Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).
Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди.
Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачами зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.
Суд зазначає, що позивач не надав допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Виходячи з вищезазначеного, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.
Такі висновки суду збігаються з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Щодо покликання позивача про застосування до правовідносин терміну позовної давності суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що в грудні 2004р. ЛМКП "Львівводоканал" звернулось з позовною заявою до ОСОБА_1 та ін. про стягнення 1063,81 грн. (по особовому рахунку № НОМЕР_2 ) заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13.07.2009р. було прийнято рішення про задоволення позовних вимог ЛМКП «Львівводоканал» в сумі 2830,94 грн.

В лютому 2018 ЛМКП "Львівводоканал" звернулось з заявою до суду про видачу судового наказу про стягнення 8602 грн. 90 коп. з ОСОБА_1 заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.03.2018р. судовий наказ було скасовано.

У постанові Верховного суду України від 13.01.2016 року в справі № 6-931цс15 зроблено висновок, що "позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги на яку має позивач."

Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Отже, враховуючи те, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

На основі вищенаведеного, суд вважає, що перебіг позовної давності був перерваний, що узгоджується з позицією Верховного суду України викладеній у справі № 6-931цс15.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є необґрунтованими, та такими, що не підлягають до задоволення. Позивач не надав суду жодного доказу протиправності дій відповідача, як і не надав суду доказів заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди з вини відповідача, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, а також того, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати по справі відшкодовуються за рахунок держави та розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України не підлягають.

Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівводоканал» про зобов`язання до вчинення дій, та відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.12.2021.

Суддя Волоско І.Р.