Постанова

Іменем України

27 січня 2021 року

м. Київ

справа № 308/8116/13-ц

провадження № 61-22753св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідачі (позивачі за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 серпня 2015 року у складі судді Івашковича І. В. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Кожух О. А., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю.

На обґрунтування позову посилався на таке. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 вересня 2001 року він є власником житлового будинку з належними надвірними спорудами та прибудовами, що розташовані на земельній ділянці площею 315 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 24 вересня 1991 року № 94 надано дозвіл ОСОБА_4 (спадкодавцю) на влаштування житлових та підсобних приміщень у власному житловому будинку на АДРЕСА_1 з подальшою розробкою проєктної документації та погодження її у головного архітектора міста. Проєктна документація розроблена та погоджена міською архітектурою 07 липня 1997 року. У зв`язку з незадовільним технічним станом, необхідністю зовнішнього фасадного ремонту повздовжньої стіни житлового будинку, переобладнання господарських приміщень під житлові кімнати, виникла нагальна потреба у проведенні невідкладних будівельних робіт та необхідність облаштування снігозатримувачів та водостічних жолобів з боку двору відповідачів, проведення яких є неможливим без надання доступу до стіни його житлового будинку з боку домоволодіння відповідачів зі сторони належної їм земельної ділянки на АДРЕСА_2 . Проведення зазначених ремонтних робіт є неможливим через створення відповідачами перешкод для доступу до земельної ділянки на АДРЕСА_2 .

У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 просив зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод у проведенні зовнішнього фасадного ремонту повздовжньої стіни житлового будинку та переобладнання господарських приміщень, а також облаштування снігозатримувачів та водостічних жолобів, забезпечивши доступ до земельної ділянки на АДРЕСА_2 .

У вересні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і земельною ділянкою.

На обґрунтування позову посилалися на таке. Згідно з договором міни від 30 грудня 1985 року їм належить на праві власності будинковолодіння АДРЕСА_2 . З часу набуття права власності на будинковолодіння вони були користувачами, а з 28 грудня 1999 року - власниками земельної ділянки площею 0,10 га відповідно до державного акта на право приватної власності за землю серії ЗК № 015-0101005. ОСОБА_1 впродовж тривалого часу порушує їхні права як власників житлового будинку та земельної ділянки. При проведенні ОСОБА_1 робіт із добудови житлових та підсобних приміщень допущено порушення будівельних норм, що підтверджено висновком експерта судової інженерно-технічної експертизи від 27 січня 2001 року, а також актом комісії Ужгородського міського управління архітектури та містобудування від 04 червня 2008 року. ОСОБА_1 розпочато монтаж конструкцій балкону мансардного поверху, з порушенням пункту 2.20 ДБН79-92 побудовано гараж з використанням без їх згоди стіни будинку. ОСОБА_1 в установленому законом порядку не отримував дозвіл на виконання будівельних робіт з відповідним переоформленням проєктної документації, оскільки дозвіл на влаштування житлових і підсобних приміщень у будинку надавався його батьку ОСОБА_4 .

У зв`язку з наведеним ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просили зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою на АДРЕСА_2 шляхом переобладнання даху його будинку АДРЕСА_1 в односкатний профіль з водовідведенням в сторону його земельної ділянки та знесення гаража, самочинно прибудованого до стіни їхнього будинку.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою на АДРЕСА_2 та здійснити переобладнання даху його будинку на АДРЕСА_1 в односкатний профіль з водовідведенням у сторону його земельної ділянки. У задоволенні вимог за зустрічним позовом про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою на АДРЕСА_2 шляхом знесення гаража, самочинно прибудованого до стіни їхнього будинку, відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , суд виходив із того, що правовідносини сторін пов`язані з предметом первісного позову та фактично стосуються встановлення земельного сервітуту, тому ОСОБА_1 обрав неправильний спосіб захисту свого права, яке вважає порушеним, що відповідно є підставою для відмови у задоволенні позову.

Задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , суд виходив з того, що технічний стан фасадної частини будинку АДРЕСА_1 зі сторони суміжної земельної ділянки будинку № 61 є незадовільним, причиною є порушення правил експлуатації, відсутність жолобів, водостічних труб і снігозатримувачів. Роботи з реконструкції житлового будинку на АДРЕСА_1 відповідають розробленому проєкту землеустрою, однак вимоги ДБН 79-92 та ДБН 360-92 порушені у частині забезпечення влаштування необхідних інженерно-технічних заходів на покрівлі. Порушенням є облаштування даху будинку АДРЕСА_1 саме як двоскатного профілю за проєктом реконструкції будинку з надбудовою мансардних приміщень, погодженого 07 липня 1997 року головним архітектором міста. Будівельні роботи з облаштування двоскатної покрівлі виконані з відведенням води у двір будинку № 61 і окремі конструкції перебудованих приміщень виступають за межу на ділянку будинковолодіння № 61 , унаслідок чого атмосферні опади з покрівлі потрапляють на територію суміжного домоволодіння і частково підтоплюють стіни будинку № 61 , чим створюються ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перешкоди в користуванні як житловим будинком, так і земельною ділянкою.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 05 травня 2016 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 серпня 2015 року змінено у частині часткового задоволення зустрічного позову. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_1 здійснити переобладнання даху його будинку на АДРЕСА_1 в односкатний профіль відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивач, звернувшись з первісним позовом, неправильно обрав спосіб захисту свого права, яке вважає порушеним, що є підставою для відмови у задоволенні первісного позову. У частині вимог за зустрічним позовом про зобов`язання відповідача знести гараж як самочинно збудований з використанням стіни будинку позивачів, підстави для їх задоволення відсутні. Гараж як першим, так і другим власником не пересувався на місцевості. Право власності ОСОБА_1 на нього підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом, тому він не може вважатися самочинно збудованим. Крім того, відсутні підстави задоволення зустрічного позову в іншій частині, оскільки неможливо встановити, чи саме ОСОБА_1 проведено влаштування двоскатної покрівлі будинку з відведенням води у двір Ковтюків. Щодо даху будинку позивачами за зустрічним позовом були заявлені тільки дві вимоги, а саме: переобладнання даху ОСОБА_1 в односкатний профіль та водовідведення в сторону його земельної ділянки. Між тим, за висновками експерта, найменш затратними способом є забезпечення наявної двоскатної покрівлі інженерно-технічними заходами, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівлі на територію суміжних земельних ділянок.

Постановою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 05 травня 2016 року в частині зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зобов`язання влаштувати відведення атмосферних опадів скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про знесення гаража рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 серпня 2015 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 05 травня 2016 року залишено без змін.

Постанову Верховного Суду мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_1 здійснити переобладнання даху його будинку на АДРЕСА_1 в односкатний профіль, апеляційний суд не визначив, яку вимогу по суті (не за формою) пред`явлено позивачами за зустрічним позовом у частині зобов`язання відповідача влаштувати відведення стічних вод, докази, якими ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтверджують порушення своїх прав неналежним відведенням поверхневих вод з покрівлі будівель ОСОБА_1 , не дослідив та фактично залишив спір між сторонами в цій частині невирішеним.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 серпня 2015 року залишено без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам, які мають значення для справи, належно оціненими доказами і нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Суд зазначив, що оскільки предметом позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який не змінювався, є зобов`язання ОСОБА_1 не чинити їм перешкод у користуванні жилим будинком і земельною ділянкою на АДРЕСА_2 саме шляхом переобладнання даху його будинку АДРЕСА_1 в односкатний профіль із водовідведенням у сторону його земельної ділянки, то запропонований експертом альтернативний варіант відновлення порушених прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виходить за межі заявлених останніми позовних вимог, а тому відповідно до приписів статті 13 ЦПК України не міг розглядатися судом першої інстанції

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою на АДРЕСА_2 та здійснення переобладнання даху його будинку на АДРЕСА_1 в односкатний профіль з водовідведенням в сторону його земельної ділянки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що доводи судів першої та апеляційної інстанцій про порушення майнових прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які встановлені висновком від 21 січня 2015 року № 219 судової будівельно-технічної експертизи, не відповідають дійсності та нічим не підтверджуються, оскільки експертом не виявлено порушень будівельних норм облаштування двоскатного даху. Натомість експертом встановлено, що двоскатна покрівля передбачена та виконана відповідно до проєкту реконструкції. Перебудова будинку АДРЕСА_1 виконана відповідно до вимог закону на підставі та згідно з рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 24 вересня 1991 року № 94 та повністю відповідає проєктній документації, розробленій і погодженій головним архітектором міста 07 липня 1997 року в межах наявних розмірів. Вказані дозвільні документи підтверджують законність перебудови та переобладнання даху саме як двоскатного профілю та спростовують доводи зустрічного позову, проте судами першої та апеляційної інстанцій, в порушення статті 229 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не досліджено всіх доказів у справі, а рішення ухвалено на підставі доказів, що не відповідають вимогам статей 77, 78, 79, 80 ЦПК України, а саме щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності. Задоволення судом вимог зустрічного позову про зобов`язання здійснення переобладнання даху не є законним та виправданим, оскільки реконструкція не є самочинною, не доведено факту порушення прав суміжних землекористувачів такою реконструкцією та не доведено, що зобов`язання переобладнання даху в односкатний профіль є єдиним можливим способом відновлення прав.

У квітні 2020 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , у якому вони просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржується в частині задоволення вимог за зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і земельною ділянкою, зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою на АДРЕСА_2 та здійснити переобладнання даху його будинку АДРЕСА_1 в односкатний профіль з водовідведенням у сторону його земельної ділянки, тому в іншій частині не є предметом перегляду в касаційному порядку (стаття 400 ЦПК України).

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2019 рокувідкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали.

Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2021 рокусправу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у грудні 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 вересня 2001 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами та прибудовами, що розташовані на земельній ділянці площею 315 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано ним у встановленому законом порядку.

Свідоцтвом про право на спадщину посвідчено набуття спадкоємцем ОСОБА_1 права на спадкове майно, у тому числі на житловий будинок в цілому літ. «А,А'», «A"», вальковано-цегельний з незакінченою будівництвом мансардою - 98 % готовності, сарай літ. «В», гараж літ. «Г», навіс літ. «Д», огорожу № 1-3, розташовані на земельній ділянці площею 315 кв. м.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є власниками суміжного із ОСОБА_1 будинковолодіння на АДРЕСА_2 за договором міни від 30 грудня 1985 року та земельної ділянки за державним актом від 28 грудня 1999 року серії ЗК № 015-0101005, на якій розташований житловий будинок.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 21 січня 2015 року № 219 технічний стан фасадної частини стіни будинку АДРЕСА_1 зі сторони суміжної земельної ділянки будинку № 61 є незадовільним, причиною є порушення правил експлуатації, відсутність жолобів, водостічних труб та снігозастримувачів. Роботи з реконструкції житлового будинку на АДРЕСА_1 відповідають розробленому проєкту, однак вимоги ДБН 79-92 та ДБН 360-92 порушені в частині забезпечення влаштування необхідних інженерно-технічних заходів на покрівлі. Встановлено, що будівельні роботи з облаштування двоскатної покрівлі виконані з відведенням води у двір сім`ї ОСОБА_2 і окремі конструкції перебудованих приміщень виступають за межу на ділянку будинковолодіння № 61 , внаслідок чого атмосферні опади з покрівлі потрапляють на територію суміжного домоволодіння і частково підтоплюють стіни будинку ОСОБА_2 . Усунути вказані порушення можливо за умови забезпечення цієї покрівлі необхідними інженерно-технічними заходами, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівлі на територію суміжних ділянок, або перебудови даху в односкатний профіль.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14, а також неодноразово була підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 127/27333/16-ц (провадження № 61-663св18), від 24 липня 2019 року у справі № 369/8107/15-ц (провадження № 61-30914св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 685/1537/17-ц (провадження № 61-13076св19), від 10 червня 2020 року у справі № 127/11492/16-ц (провадження

№ 61-40353св18).

Водночас знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проєкту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що технічний стан фасадної частини будинку АДРЕСА_1 зі сторони суміжної земельної ділянки будинку № 61 є незадовільним, причиною є порушення правил експлуатації, відсутність жолобів, водостічних труб і снігозатримувачів. Роботи з реконструкції житлового будинку на АДРЕСА_1 відповідають розробленому проєкту землеустрою, проте вимоги ДБН 79-92 та ДБН 360-92 порушені у частині забезпечення влаштування необхідних інженерно-технічних заходів на покрівлі. Порушенням є облаштування даху будинку АДРЕСА_1 саме як двоскатного профілю за проєктом реконструкції будинку з надбудовою мансардних приміщень, погодженого 07 липня 1997 року головним архітектором міста. Будівельні роботи з облаштування двоскатної покрівлі виконані з відведенням води у двір будинку № 61 і окремі конструкції перебудованих приміщень виступають за межу ділянки будинковолодіння № 61 , унаслідок чого атмосферні опади з покрівлі потрапляють на територію суміжного домоволодіння і частково підтоплюють стіни будинку № 61 , чим створюються перешкоди в користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як житловим будинком, так і земельною ділянкою, тому дійшов висновку про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою на АДРЕСА_2 та здійснити переобладнання даху його будинку на АДРЕСА_1 в односкатний профіль з водовідведенням в сторону його земельної ділянки.

Апеляційний суд також зазначив, що оскільки предметом позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який не змінювався, є зобов`язання ОСОБА_1 не чинити їм перешкод в користуванні житловим будинком і земельною ділянкою на АДРЕСА_2 саме шляхом переобладнання даху його будинку АДРЕСА_1 в односкатний профіль із водовідведенням у сторону його земельної ділянки, то запропонований експертом альтернативний варіант відновлення порушених прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виходить за межі заявлених останніми позовних вимог.

Проте з таким висновком повністю погодитися не можна.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Предметом позову у цій справі є усунення перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користуванні житловим будинком і земельною ділянкою на АДРЕСА_2 .

На думку позивачів за зустрічним позовом, усунення перешкод має здійснюватися шляхом покладення на ОСОБА_1 обов`язку переобладнати дах будинку АДРЕСА_1 в односкатний профіль із водовідведенням у сторону земельної ділянки ОСОБА_1 .

У справі встановлено, що проєктом реконструкції було передбачено влаштування двоскатної покрівлі, тобто вказана покрівля не є самочинним будівництвом.

Отже, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про задоволення вимог про усунення перешкод ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою на АДРЕСА_2 саме шляхом здійснення переобладнання даху його будинку на АДРЕСА_1 в односкатний профіль з водовідведенням в сторону його земельної ділянки.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 у справі № 925/1265/16).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Метою зазначеної вище позовної вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є забезпечення водовідведенням з покрівлі будинку відповідача в сторону його земельної ділянки.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 21 січня 2015 року № 219 способом усунення вказаного негативного впливу є забезпечення наявної двоскатної покрівлі інженерно-технічними заходами, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівлі на територію земельної ділянки ОСОБА_1 .

Отже, на часткове задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю необхідно зобов`язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою на АДРЕСА_2 та здійснити з наявної двоскатної покрівлі його будинку АДРЕСА_1 водовідведення в сторону його земельної ділянки шляхом влаштування жолобів, водостічних труб і снігозатримувачів.

Суди попередніх інстанцій не взяли до уваги суті зустрічних позовних вимог, якими у цьому випадку є усунення перешкод у користуванні житловим будинком і земельною ділянкою, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні цим майном, не врахували змісту відповідного права та інтересу сторін, характеру порушення прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , співмірності застосованих заходів впливу та забезпечення дотримання прав сторін як власників нерухомого майна.

Тому судові рішення в частині, що оскаржуються, підлягають зміні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, змінивши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення вимог про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою на АДРЕСА_2 . Зокрема, замість покладення обов`язку здійснити переобладнання даху його будинку на АДРЕСА_1 в односкатний профіль з водовідведенням в сторону його земельної ділянки необхідно зобов`язати ОСОБА_1 здійснити водовідведення з наявної двоскатної покрівлі його будинку АДРЕСА_1 в сторону його земельної ділянки шляхом влаштування жолобів, водостічних труб і снігозатримувачів.

У решті рішення судів попередніх інстанцій в частині, що оскаржуються, підлягають залишенню без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання касаційної скарги ОСОБА_1 сплатив 229,40 грн судового збору.

Оскільки касаційна скарга задоволена частково, рішення судів першої та апеляційної інстанцій змінено, тому з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню половина витрат зі сплати судового судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, у розмірі 114,70 грн (по (57,35 грн з кожного).

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 серпня 2015 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і земельною ділянкою, зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою на АДРЕСА_2 та здійснити переобладнання даху його будинку АДРЕСА_1 в односкатний профіль з водовідведенням в сторону його земельної ділянки змінити.

Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою на АДРЕСА_2 та здійснити водовідведення з наявної двоскатної покрівлі його будинку АДРЕСА_1 в сторону його земельної ділянки шляхом влаштування жолобів, водостічних труб і снігозатримувачів.

У решті рішення судів попередніх інстанцій в частині, що оскаржуються, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, у розмірі по 57,35 грн з кожного.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко