Справа № 367/7605/19
Провадження№2/367/1582/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участі секретаря Ободянської С.В.

заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності договору, відшкодування збитків та моральної шкоди

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності договору, відшкодування збитків та моральної шкодив якій зазначено, що 02.09.2016 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір (посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нечипоренком О.В. 02.09.2016 року за реєстровим номером 947) шодо набуття нею у власність квартири АДРЕСА_1 . 12.10.2017 року договір від 02.09.2016 року (посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нечипоренком О.В. 02.09.2016 року за реєстровим номером 947) щодо набуття нею у власність від ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , був розірваний. В порушення умов п.4.5. договору від 02.09.2016 року та положень п.2. договору віх 12.10.2017 року про розірвання договору, посвідченого приватним нотаріусом Ірпіньського міського нотаріального округу Київської області Нечипоренком О.В. 02.09.2016 року за реєстровим номером 947, ОСОБА_2 до теперішнього часу не повернута грошова сума, фактично отримана ним на виконання договору від 02.09.2016 року; її письмова вимога про повернення грошової суми, надана на адресу ОСОБА_2 до теперішнього часу не задоволена. З урахуванням того, що до теперішнього часу договір від 02.09.2016 року та договір від 12.10.2017 року (про розірвання договору від 02.09.2016 року) не виконані з вини ОСОБА_2 (не повернуті сплачені нею грошові кошти), приймаючи до уваги, що предметом цього позову є недійсність договору від 02.09.2016 року, що (за нормами ст.236 ЦК України) має бути визнаний недійсним з моменту його вчинення, спосіб захисту її порушеного майнового права, який просить суд визначити у рішенні, передбачений нормами п.2, п.4, п.8 та п.9 ч.2 ст.16 ЦК України і полягає у визнанні правочину недійсним, застосування наслідків недійсності договору, відшкодування збитків та моральної шкоди. Недійсність договору від 02.09.2016 року (посвідченого приватним нотаріусом Ірпіньського міського нотаріального округу Київської області Нечипоренком О.В. 02.09.2016 року за реєстровим номером 947) щодо набуття нею у власність від ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , обумовлюється тим, що ОСОБА_2 в момент укладення зазначеного правочину навмисно ввів в оману щодо обставин, які мають істотне значення (його прав та обов`язків за договором, а також властивостей і якостей речі (квартири, що була предметом договору), які значно знижують можливість її використання за цільовим призначенням), за прямого застосування обману проти неї. Так, згідно умов п.7.4. договору від 02.09.2016 року, ОСОБА_2 гарантував їй проведення будівництва об`єкта будівництва (багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 , в якому повинна була знаходитися квартира АДРЕСА_1 , щодо придбання якої нею був укладений договір від 02.09.2016 року) відповідно до законодавства України на підставі документів, перелічених в п.1.2. договору, фактично письмово заперечуючи наявність будь-яких обставин незаконності здійснення будівництва, обізнаність про які могла б перешкодити вчиненню нею вказаного правочину. В той же час, ОСОБА_2 , будучи власником земельної ділянки кадастровий номер :01:177:0034, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , і виступаючи замовником будівництва багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 навмисно порушував норми законодавства України, а саме норми ч.1 ст.91 ЗК України та ст.376 ЦК України, адже свідомо не використовував належну йому на праві приватної власності земельну ділянку відповідно до її цільового призначення та цілеспрямовано здійснював на зазначеній земельній ділянці самовільне будівництво об`єкта нерухомості, замовчуючи існування обставин незаконності будівництва в момент укладення з нею оспорюваного правочину (договору від 02.09.2016 року).Земельна ділянка кадастровий номер :01:177:0034, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , на якій повинен був знаходитися багатоквартирний будинок за адресою АДРЕСА_2 (в якому повинна була знаходитися квартира АДРЕСА_1 , щодо придбання якої нею був укладений договір від 02.09.2016 року), має цільове призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» (присадибна ділянка, п.2.1. Класифікації видів цільового призначення земель, зареєстрованого в Мін`юсті України 01.11.2010 року за №1011 /18306; паперовий носій інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №182192055 від 24.09.2019 року стосовно ОСОБА_2 як власника земельної ділянки кадастровий номер :01:177:0034, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 . Тобто, на зазначеній земельній ділянці законодавством України прямо заборонено будівництво і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Таким чином, здійснюючи на земельній ділянці кадастровий номер :01:177:0034, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , будівництво багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , свідомо порушував норми законодавства України, шо виключало виникнення у нього відповідно до законодавства України права власності на об`єкт, який ним єамовільно будувався - багатоквартирний будинок за адресою АДРЕСА_2 із квартирою АДРЕСА_1 , щодо придбання якої нею був укладений договір від 02.09.2016 року. З урахуванням відсутності у ОСОБА_2 правових підстав для виникнення права власності на багатоквартирний будинок, що самовільно будувався ним на земельній ділянці кадастровий номер :01:177:0034, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , у ОСОБА_2 не виникало б право власності і на квартиру АДРЕСА_1 (щодо придбання якої нею був укладений договір від 02.09.2016 року), яка заявлялася ним як невід`ємна частина зазначеної споруди, що мала бути розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Тобто, під час укладення договору від 02.09.2016 року, за яким ОСОБА_2 зобов`язався передати їй у власність квартиру АДРЕСА_1 що будувався незаконно), ОСОБА_2 , наперед знав про відсутність у нього права будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку на належній йому земельній ділянці кадастровий номер :01:177:0034, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; наперед знав про порушення ним норм законодавства України при будівництві багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 ; наперед знав про не виникнення у нього відповідно до законодавства України права власності на об`єкт нерухомого майна - багатоквартирний будинок за адресою АДРЕСА_2 (в якому повинна була знаходитися квартира АДРЕСА_1 , щодо придбання якої був укладений договір від 02.09.2016 року), що будувався ним самовільно; та, відповідно, наперед знав про не виникнення у нього відповідно до законодавства України права власності на квартиру АДРЕСА_1 (щодо придбання якої нею був укладений договір від 02.09.2016 року), що заявлялася ним як невід`ємна частина зазначеного незаконно споруджуваного об`єкта - багатоквартирного будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 . Незважаючи на це, ОСОБА_2 здійснив замовчення/приховування від неї існування обставин порушення ним законодавства України при самовільному будівництві об`єкта нерухомого майна на земельній ділянці кадастровий номер :01:177:0034, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , - багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 і в п.7.4. зазначеного договору прямо заперечив наявність обставин, обізнаність про які могла б перешкодити вчиненню нею правочину, гарантувавши будівництво об`єкта будівництва (багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 (в якому повинна була знаходитися квартира АДРЕСА_1 , щодо придбання якої нею був укладений договір від 02.09.2016 року) відповідно до законодавства України, обманом навмисно ввівши її в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо: прав та обов`язків сторін договору від 02.09.2016 року: у ОСОБА_2 не виникало права власності на квартиру АДРЕСА_1 , будівництво якого здійснювалось ним самовільно, з огляду на що, ОСОБА_2 не мав права відчуження нерухомого майна (квартири АДРЕСА_1 , права власності на яку у нього не виникало у відповідності до законодавства України) та, відповідно, її договірний обов`язок щодо сплати на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 620000 гривень в якості гарантійного внеску в рахунок придбання в майбутньому квартири АДРЕСА_1 грунтувався на неправильному сприйнятті нею фактичних обставин правочину, що виникло внаслідок її обману зі сторони ОСОБА_2 та вплинуло на її волевиявлення щодо укладення договору від 02.09.2016 року; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість ії використання за цільовим призначенням: квартира АДРЕСА_1 , що самовільно будувався ОСОБА_2 (за приховування цієї обставини від неї в момент укладення правочину), не мала властивостей цивільної оборотоздатності нерухомої речі за законодавством України та не визнавались за ОСОБА_2 як об`єкт нерухомого майна у відповідності до законодавства України навіть після закінчення ним фактичного самовільного будівництва багатоквартирного будинку; не мала можливості бути набутою нею за договором від 02.09.2016 року, ОСОБА_2 з огляду на відсутність у останнього прав власності на неї як на момент укладення договору, так і не виникнення у майбутньому у ОСОБА_2 права власності на вказану квартиру після закінчення самовільного будівництва багатоквартирного будинку; а так само не мала можливості бути використана нею за її цільовим призначенням в якості ізольованого помешкання в житловому будинку, призначеного та придатного для постійного проживання у ньому (з огляду на незаконність будівництва багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 , в якому повинна була знаходитися квартира АДРЕСА_1 , щодо придбання якої нею був укдадений договір від 02.09.2016 року, зазначений будинок не міг бути ведений в експлуатацію, не міг бути підключений до мереж газо-електро-водо-тепло постачання та водовідведення, що виключало придатність приміщень, розташованих у вказаній самовільно збудованій будівлі, для постійного проживання людей). В той же час, стверджуючи у п.7.1. та п.7.4. договору від 02.09.2016 року про законність укладання та виконання зазначеного договору та замовчуючи про наявність вищеперелічених обставин, що мають істотне значення та обізнаність про які однозначно перешкодида б їй вчинити оспорюваний правочин, ОСОБА_2 застосував по відношенню до неї обман, ввівши її в оману щодо обставин, які мали істотне значення для укладення та виконання договору від 02.09.2016 року, що вплинуло на її хибне волевиявлення та не відповідало справжній внутрішній волі: вона мала на меті укладення правочину, спрямованого виключно на законне набуття квартири АДРЕСА_1 (що мав будуватися ОСОБА_2 на законних підставах), яка мала б властивості цивільної оборотоздатності нерухомої речі за законодавством України, щодо якої могли б виникати цивільні права та обов`язки як до відокремленого об`єкту нерухомого майна та яка б могла бути використана нею за її цільовим призначенням як ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного проживання у ньому після закінчення будівництва у відповідності до законодавства України. З урахуванням викладеного, враховуючи доказово підтверджене пряме заперечення ОСОБА_2 наявності обставин щодо незаконного здійснення будівництва квартири АДРЕСА_1 ) та свідоме замовчування ОСОБА_2 порушення ним законодавства України при самовільному будівництві багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 на земельній ділянці кадастровий номер :01:177:0034 (що розташована за адресою: АДРЕСА_4 ), відповідно до норм ч.3 ст.203 ЦК України, як учасник правочину (договору від 02.09.2016 року), волевиявлення якого не було вільним та не відповідало внутрішній волі внаслідок навмисної омани зі сторони іншого учасника правочину ( ОСОБА_2 ) щодо обставин, які мають істотне значення для укладення правочину, на підставі норм ч.1 ст.230 ЦК України, заперечує дійсність правочину (договору від 02.09.2016 року) та, за положеннями ч.3 ст.215 ЦК України, звертається до суду із цим позовом, при цьому, спосіб захисту її порушеного майнового права, який просить суд визначити у рішенні, передбачений п.2 ч.2 ст.16 ЦК України та полягає у визнанні правочину (договору від 02.09.2016 року) недійсним як такого, що вчинений нею під впливом обману зі сторони ОСОБА_2 . Враховуючи те, що на виконання недійсного правочину (договору від 02.09.2016 року), укладеного нею під впливом обману зі сторони ОСОБА_2 , останній отримав від неї грошову суму в розмірі 620000 гривень, на підставі норм абз.2 ч.1 ст.216 ЦК України зазначена грошова сума має бути повернута ОСОБА_2 в повному обсязі. На виконання умов договору від 02.09.2016 року нею на користь ОСОБА_2 було сплачено 620000 гривень в рахунок придбання у майбутньому квартири АДРЕСА_1 . Відправленням на адреєу ОСОБА_2 письмової вимоги від 20.09.2019 року вжила заходів задля повернення від ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 620000 гривень, проте, в порушення вимог ст.530 ЦК України ОСОБА_2 до теперішнього часу не повернута грошова сума в розмірі 620000 гривень. З урахуванням тлумачення норм законодавства України, за відсутності порушення ОСОБА_2 її цивільного права, могла б реально одержати за звичайних обставин грошову суму (620000 гривень), однак, за неповернення ОСОБА_2 зазначеної грошової суми, фактично недоотримала дохід (що дорівнює розміру зазначеної грощової суми) та зазнала упущеної вигоди, розмір якої становить 620000 ривень. За таких обставин, враховуючи норми абз.2 ч.3 ст.22 ЦК України, має право на отримання від ОСОБА_2 як особи, яка безпосередньо порушила її цивільне право та одержала у зв`язку с цим дохід у сумі 620000 гривень, відшкодування завданої упущеної вигоди в розмірі, не меншим, ніж 620000 гривень. З огляду на те, що упущена вигода, яку зазнала у зв`язку із вчиненням під впливом обману зі сторони ОСОБА_2 договору від 02.09.2016 року, дорівнює 620000 гривням, за нормами ч.2 ст.230 ЦК України безпосередньо ОСОБА_2 зобов`язаний відшкодувати у подвійному розмірі збитки, що завдані їй як стороні договору від 02.09.2016 року, у зв`язку із вчиненням зазначеного правочину, при цьому, розмір зазначених збитків становить 1240000 гривень, який розраховано: 620000 гривень (розмір упущеної вигоди, яку зазнала у зв`язку із вчиненням під впливом обману зі сторони ОСОБА_2 договору від 02.09.2016 року) * 2. Відповідно до норм ч.3 ст.22 ЦК України, вона, як особа, цивільні права якої порушені у зв`язку із вчиненням під впливом обману зі сторони ОСОБА_2 договору від 02.09.2016 року, має право на відшкодування збитків у розмірі, встановленому законом (нормами ч.2 ст.230 ЦК України передбачений подвійний розмір збитків, що стягується зі сторони правочину, яка застосувала обман до іншої сторони), при цьому, спосіб захисту її порушеного майнового права, який вона просить суд визначити у рішенні, передбачений п.8 ч.2 ст.16 ЦК України та полягає у відшкодуванні завданих їй збитків. Окрім того, враховуючи доказово підтверджені обставини того, що укладення договору від 02.09.2016 року відбулося внаслідок навмисної омани зі сторони іншого учасника правочину ( ОСОБА_2 ) щодо обставин, які мають істотне значення для укладення вказаного правочину, яка (омана) здійснювалась за свідомої цілеспрямованої винної поведінки ОСОБА_2 , їй було завдано моральної шкоди, що полягає у глибоких душевних стражданнях та у приниженні її честі та гідності, яких зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_2 щодо неї: цинічного обману ОСОБА_2 під час укладання з нею договору від 02.09.2016 року щодо вищезазначених обставин, які мають істотне значення для укладення правочину; зухвалого нехтування ОСОБА_2 його цивільним обов`язком щодо повернення їй грошових коштів, сплачених нею йому на виконання договору від 02.09.2016 року та належних до повернення за письмовою вимогою від 20.09.2019 року про повернення їй грошової суми в розмірі 620000 гривень; принижуючого позбавлення можливості використання власних коштів, протиправно набутих від неї ОСОБА_2 внаслідок її обману під час укладення договору від 02.09.2016 року та тривало утримуваних ним, на придбання у власність іншого житла та задоволення негайних життєвих потреб. З урахуванням вищезазначених обставин завдання їй ОСОБА_2 моральної шкоди, відповідно до норм ст.23, ч.2 ст.230, ч.1 ст.1167 ЦК України, вона, як особа, цивільні права якої порушені зв`язку із вчиненням під впливом обману зі сторони ОСОБА_2 договору від 02.09.2016 року, право на відшкодування завданої ОСОБА_2 моральної шкоди, при цьому, вважає, що грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 300000 гривень буде адекватним відшкодуванням завданої ОСОБА_2 моральної шкоди, та спосіб захисту її порушених прав, який просить суд визначити у рішенні, передбачений п.9 ч.2 ст.16 ЦК України і полягає у відшкодуванні завданої моральної шкоди. Просить визнати недійсним договір від 02.09.2016 року, укладений між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 щодо набуття нею у власність квартири АДРЕСА_1 , як вчинений ОСОБА_1 , під впливом обману, застосованого зі сторони ОСОБА_2 . Застосувати правові наслідки недійсності правочину (договору ви 02.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нечипоренком О.В. 02.09.2016 року за реєстровим номером 947), укладеного ОСОБА_1 , під впливом обману зі сторони ОСОБА_2 , стягнувши з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ; паспорт НОМЕР_2 , виданий 10.11.2015 року Ірпінським МВ УДМС України в Київській області; проживає за адресою; АДРЕСА_5 ) на її користь шістсот двадцять тисяч гривень, сплачених нею, ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 на виконання зазначеного недійного правочину (договору від 02.09.2016 року). Стягнути з ОСОБА_2 на її користь в якості відшкодування збитків, завданих ОСОБА_1 , внаслідок порушення її цивільного права, грошову суму в розмірі один мільйон двісті сорок тисяч гривень, яка обґрунтовано розраховується як подвійний розмір збитків (упущеної вигоди в розмірі 620000 гривень), що завдані їй, як стороні договору від 02.09.2016 року, у зв`язку з вчиненням зазначеного правочину під впливом обману, застосованого зі сторони ОСОБА_2 . Стягнути з ОСОБА_2 на її користь в якості відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок порушення її цивільних прав, триста тисяч гривень, яка обґрунтовано розраховується так: 100000 гривень - грошове відшкодування душевних страждань, завданих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у зв`язку із вчиненням під впливом обману зі сторони ОСОБА_2 договору від 02.09.2016 року; 200000 гривень - грошове відшкодування приниження її честі та гідності, яких вона зазнала у зв`язку із порушенням ОСОБА_2 його цивільного обов`язку щодо повернення грошових коштів, сплачених нею йому на виконання договору від 02.09.2016 року, та протиправного позбавлення її можливості використовувати власні кошти, протиправно набутих від неї ОСОБА_2 внаслідок обману під час укладення договору від 02.06.2016 року та тривало утримуваних ним, на придбання у власність іншого житла та задоволення негайних життєвих потреб.

В судове засідання позивач та її представник - адвокат Негольшов С.М. не з`явились, надали суду заяву в якій позов підтримали, просили його задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.09.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір,посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нечипоренком О.В. 02.09.2016 року за реєстровим номером 947, відповідно до умов якого ОСОБА_2 в майбутньому зобов`язався передати у власність ОСОБА_1 будь яким, передбаченим діючим законодавством способом (отримати свідоцтво про право власності, укласти договір купівлі-продажу тощо) нерухоме майно, а ОСОБА_1 зобов`язалась прийняти у власність нерухоме майно - квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2 та оплатити гарантійний внесок, який являється забезпечувальним платежем у розмірі, що не перевищує загальну вартість вказаної квартири в порядку та на умовах, визначених цим договором та виконати інші умови договору. Згідно п. 3.3.1 вказаного договору, сума гаранитійного внеску 620000,00 грн внесена ОСОБА_1 до моменту підписання цього договору.

12.10.2017 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Ничипоренко О.В. посвідчено договір про розірвання договору, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Ничипоренком О.В. 02.09.2016 року за реєстровим №947, який укладенийміж ОСОБА_2 від імені якого на підставі довіреності діє ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого, сторона 1 повертає стороні 2 протягом трьохмісячного терміну всі фактично отримані від сторони 2 кошти, стягнувши при цьому з сторони 2 штраф у розмір 5% від суми коштів, фактично отриманих від сторони 2 на момент розірвання договору. До повернення стороні 2 підлягає сума в розмірі 589000,00 грн. Сторони не мають одна до одної претензій грошового та майнового характеру при виконанні п 4.5 договору.

ОСОБА_1 зверталась до ОСОБА_2 із вимогою від 20.09.2019 року щодо повернення їй грошових коштів у розмірі 620000 грн, належних їй до сплати внаслідок розірвання договору від 02.09.2016 року, що підтверджується описом вкладення до цінного листа та чеком поштового відправлення, що містяться в матеріалах справи.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачені підстави недійсності правочину, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п`ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 ЦК України.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до роз`яснень п. п. 2, 4-7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів вона не надала, а тому суд не вбачає правових підстав для визнання недійсним договору, який вже розірваний між сторонами, не виконання відповідачем договору від 12.10.2017 року про розівання договору від 02.09.2016 року не є підставою для визнання договору недійсним та застосування наслідків його недійсності.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним договору, вимоги щодо стягнення збитків в розмірі 1240000,00 грн та стягнення моральної шкоди в розмірі 300000,00 грн задовленню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 203, 209, 215, 220 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 76, 133, 141, 247, 259, 264, 265, 268, 273, 281-282, 283-289, 354 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності договору, відшкодування збитків та моральної шкоди - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя Н.Ф. Карабаза