Справа № 183/8643/21
№ 6/183/369/21

У Х В А Л А
10 грудня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дубовенко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання Петрієнко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Новомосковську Дніпропетровської області подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександра Володимировича про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, -
Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з поданням, в якому просить: вирішити питання про звернення стягнення на нерухоме майно:
- будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 47,8 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м., який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підстав Договору купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В. 03.04.2008 року. За реєстровим № 989, Витягу з державного реєстру правочинів, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В. від 03.04.2008 року за № 5721390
Подання обґрунтовано тим, що на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження від 20.09.2021р. за № 66882442 з примусового виконання виконавчого напису № 2208, вчиненого 12.08.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанскова Компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості за кредитним договором № 804349/ФЛ від 03 квітня 2008 року в розмірі 903897.93 грн. Під час виконання зазначеного напису встановлено, що вжиті виконавцем заходи щодо звернення стягнення на кошти та рухоме майно боржника не призвели до очікуваного результату у вигляді повного та фактичного виконання обов`язків за виконавчим документом.
Приватний виконавець зазначив, що боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення, відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження направлена рекомендованим поштовим відправленням на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі, а також за адресою майна, що перебуває в іпотеці.
При цьому, станом на 06.12.2021 року боржником вимоги виконавчого документу не виконані. Виконавцем в дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження» постійно вживаються заходи примусового виконання відповідного рішення.
Також виконавець зазначив, що положення ст. 10, 48 Закону України «Про виконавче провадження» щодо дотримання черговості звернення стягнення на майно та заходів примусового виконання рішення, які вживалися з метою виконання рішення, дотримані у повному обсязі. Так, виконавцем направлені запити до відповідних державних органів, з метою пошуку рухомого майна боржника, на яке, відповідно до закону, можливо звернути стягнення. Згідно відповідей банків на рахунках ОСОБА_1 , (окрім АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 54.78 грн що списані з рахунків боржника відповідно до ст.. 47 ЗУ «Про виконавче провадження») грошові кошти відсутні. Державні реєструючи органи, зокрема ДФС, ПФУ, МВС України, надали відповіді про відсутність зареєстрованого за ОСОБА_1 будь-якого майна, на яке можливо звернути стягнення у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того виконавець звертає увагу на той факт, що пунктом 2 Постанови про відкриття виконавчого провадження № 66882442 від 20.09.2021 року ОСОБА_1 зобов`язано подати декларацію про доходи та майно (за встановленою формою у додатку № 1 до Інструкції з організації примусового виконання рішень Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 02.04.2012 № 512/5) та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Всупереч вказаному пункту Постанови та ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» боржник Декларацію про майно та доходи не подав.
За інформацією, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності на нерухоме майно за боржником не реєстроване.
Отже, станом на поточну дату, виконавець немає змоги звернути стягнення на вказане нерухоме майно, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 .
Посиланням на положення Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ЦПК України приватний виконавець зазначив, що звернення стягнення на зазначені об`єкти нерухомого майна будуть відповідати обсягу вимог за виконавчим написом та просив задовольнити подане ним подання.
Відповідно до ч. 10, 11 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.
В судове засідання приватний виконавець не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом.
Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, розглянувши подання та додані до нього матеріали, встановив таке.
За змістом ч.10ст. 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Відповідно до ч. 1ст.3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»,завдання органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню..
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно положень ч. 5, 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.
Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.
У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
З аналізу зазначених положень законодавства слідує, що в такому випадку виконавцю, окрім надання відповідних документів обов`язково потрібно довести факт того, що у боржника недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача.
Це обумовлено тим, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено черговість звернення стягнення на майно боржника, відповідно до якої стягнення на нерухоме майно звертається у останню чергу.
Суд зазначає, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна є крайнім заходом виконання судового рішення і він може бути застосований лише в тому випадку, коли виконавцем вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.
Судом в повному обсязі досліджені матеріали, які надані приватним виконавцем та встановлено, що в ході здійснення виконавчих дій, приватним виконавцем лише направлялись запити щодо наявності майна, рахунків боржника, отримуваних ним доходів, разом з тим, приватний виконавець не виходив за місцем проживання боржника з метою перевірки наявності іншого майна у житлі боржника, на яке можливо звернути стягнення.
Крім цього, долучені до подання документи не містять акта приватного виконавця про те, що боржник не з`явився за викликом до виконавця, не подав декларацію про доходи та майно, не надав допуск до житла, що не дає змоги встановити всі обставини для вирішення питання, що розглядається.
Крім цього, суд звертає увагу, що приватним виконавцем жодним чином не обґрунтовано співмірність вартості нерухомого майна боржника борговим зобов`язанням.
Крім того, приватний виконавець посилається на обізнаність боржника щодо відкриття виконавчого провадження лише з того, що боржник неодноразово телефонував до приватного виконавця. Проте жодних доказів на підтвердження зазначеного виконавцем не надано суду.
При виконанні судового рішення, приватний виконавець хоча і переслідував легітимну мету, спрямовану на задоволення вимог стягувача, проте примусове стягнення на майно боржника повинно відбуватись у повній відповідності до вимог закону, тому втручання в мирне володіння майном вчинене з порушенням встановленої національним законом процедури, не може вважатись правомірним.
Крім того, відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 440 ЦПК України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили. Суд відмовляє в задоволенні такої заяви, якщо вона подана після закінчення строку позовної давності для відповідної вимоги боржника до такої особи, або строку на пред`явлення до виконання виконавчого документа про стягнення коштів з такої особи на користь боржника за судовим рішенням, що набрало законної сили.
Матеріали подання не містять відомостей про безспірність заборгованості, не містять копії виконавчого документу. на підставі якого відкрите виконавче провадження; крім того матеріали подання виконавця не містять достатніх відомостей щодо строків позовної давності для відповідної вимоги.
Відтак, суд доходить висновку про необхідність відмовити приватному виконавцю у задоволенні подання.
На підставі викладеного та керуючись ст. 259, 260, 440 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександра Володимировича про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.
Учасники справи:
Боржник: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 );
Зацікавлена особа: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ).
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду складена і підписана 10 грудня 2021 року.

Суддя І.Г.Дубовенко