22-ц/804/2697/21
222/574/21

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 222/574/21

Номер провадження 22-ц/804/2697/21

07 грудня 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Баркова В.М., Зайцевої С.А.

за участю секретаря Грішко С.В.,

сторони:

позивачка ОСОБА_1

відповідач Нікольська селищна рада

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 27 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Поліпенця Є.О., повний текст якого складено 28 серпня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Нікольської селищної ради, як правонаступника Тополинської сільської ради, про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку нікчемним та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_2 , яка заповіла все належне їй майно своїй доньці ОСОБА_1 . Державним нотаріусом Володарської нотаріальної контори за заявою позивачки була заведена спадкова справа та 04 червня 1997 року на ім`я останньої видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у виді жилого будинку, розташованого на земельній ділянці Тополинської сільської ради в с. Первомайське Нікольського (стара назва: Володарського) району Донецької області, а також грошових внесків з відсотками та компенсаційними виплатами. Позивачка зазначала, що до спадкової маси, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , також входила земельна частка (пай) із земель КСП ім. Шевченка, розміром 7,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0047787, виданого на підставі розпорядження Володарської районної державної адміністрації № 273 від 05 серпня 1996 року. Також, 28 серпня 2001 року, на підставі рішення Тополинської сільської Ради народних депутатів № ІІІ-ХІХ № 141 від 23 червня 2001 року, на ім`я спадкодавця ОСОБА_2 було видано державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку, площею 4,45 га, при цьому оригінал сертифікату було вилучено районним відділом земельних ресурсів. Постановою державного нотаріуса Нікольської державної нотаріальної контори від 03 березня 2020 року позивачці було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину у виді земельної ділянки, оскільки правовстановлюючий документ на це нерухоме майно виданий після смерті спадкодавця.

З огляду на наведене, позивачка просила визнати нікчемним державний акт серії ІІ-ДН № 161711 на право власності на земельну ділянку, загальною площею 4,45 га, виданий 28 серпня 2001 року на підставі рішення Тополинської сільської Ради народних депутатів № ІІІ-ХІХ № 141 від 23 червня 2001 року на ім`я ОСОБА_2 та визнати за нею право в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) із земель КСП ім. Шевченка, розміром 7,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ДН № 0047787, виданого 12 грудня 1996 року на підставі розпорядження Володарської районної державної адміністрації № 273 від 05 серпня 1996 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 27 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Нікольської селищної ради про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку нікчемним та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що звертаючись до суду з позовом про визнання права в порядку спадкування на земельну частку (пай), яка належала спадкодавцю, позивачка невірно обрала спосіб захисту своїх прав, оскільки повинна була звернутись про визнання за нею права на завершення приватизації, так як спадкодавець розпочала процедуру приватизації виділеної їй земельної ділянки, яка залишилася незавершеною. Крім цього, суд виходив з того, що ОСОБА_1 не надала жодного доказу того, що їй нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), тобто позивачкою не доведено, що вона позбавлена можливості реалізувати спадкові права у встановленому законом порядку через нотаріальні органи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання державного акту нікчемним, суд виходив з того, що ця вимога є похідна від вимоги про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, а тому не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що місцевий суд порушив норми матеріального права, оскільки застосував закон, який не діяв на час виникнення даних правовідносин, зокрема ст. 125 Земельного кодексу України, в редакції станом на 27 серпня 2021 року, тобто на дату винесення рішення. Судом не досліджені процедури приватизації оспорюваної земельної ділянки, її можливого успадкування в позасудовому порядку, а також паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам. Судом не узято до уваги те, що спадкодавець ОСОБА_2 мала право на отримання земельної частки (паю) у відповідності до розпорядження Володарської районної державної адміністрації № 273 від 05 серпня 1996 року, проте сертифікат на право на земельну частку (пай) на її ім`я був виданий після смерті останньої. Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги щодо визнання нікчемним державного акту на право власності на земельну ділянку місцевий суд взагалі не досліджував, та не зробив жодного правового висновку щодо можливості завершення процедури приватизації оспорюваної земельної ділянки за наявності оригіналу державного акту, та не врахував які наслідки для неї, як для спадкоємця, створює видача цього правовстановлюючого документа. Вважає, що наявність державного акту заблокувала взагалі можливість успадкування оспорюваної земельної ділянки в будь-який спосіб. Також скаржниця зазначила, що оскільки оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) було вилучено районним відділом земельних ресурсів при видачі державного акту на право власності, на теперішній час отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату є неможливим, що підтверджується відмовою нотаріуса.

Доводи і заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що державний акт серії ІІ-ДН № 161711 на право власності на земельну ділянку від 28 серпня 2001 року та сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0047787, видані на ім`я ОСОБА_2 після її смерті з порушенням вимог закону, оскільки у списку громадян- членів КСП ім. Шевченка, який є додатком до державного акту від 12 грудня 1996 року на право колективної власності на землю, спадкодавець ОСОБА_2 відсутня.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої з заявою про відкриття спадкової справи до Володарської державної нотаріальної контори звернулась її донька - позивачка ОСОБА_1 ( а.с. 8)

04 червня 1997 року на ім`я спадкоємця за заповітом ОСОБА_1 державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори Пірго В.П. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок, жилою площею 22 кв.м, розташований на земельній ділянці Тополинської сільської Ради народних депутатів в с. Первомайське Володарського району та грошових внесків з відсотками та компенсаційними виплатами (а.с 10).

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 березня 2020 року вбачається, що державним нотаріусом Нікольської державної нотаріальної контори Ушкало М.К. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на майно, яке складається з земельної ділянки, розміром 4,45 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку (державний акт) виданий після смерті спадкодавця ( а.с.15).

Згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0047787, ОСОБА_2 , на підставі розпорядження Володарської райдержадміністрації від 05 серпня 1996 року № 273, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Шевченка, розміром 7,9 в умовних кадастрових гектарах (а.с 13-14).

З копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН № 161711, виданого 28 серпня 2001 року на ім`я ОСОБА_2 вбачається, що останній на підставі рішення Тополинської сільської Ради народних депутатів від 23 червня 2001 року №ІІІ-ХІХ № 141 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 4,45 га, що розташована на території Тополинської сільської ради, цільове призначення якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с 9).

Відповідно до довідки Відділу у Нікольському районі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 21 лютого 2020 року № 97-5-0.30-126/167-20 станом на 01 січня 2016 року ОСОБА_2 значиться власницею земельної ділянки, площею 4,4500 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с 11).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Предметом спору у справі, що переглядається, є визнання права на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування.

Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до статті 2 зазначеного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

З урахуванням наведеного, висновки місцевого суду щодо необхідності звернення ОСОБА_1 з позовом про визнання права на завершення приватизації, що належало спадкодавцю, є необгрунтованими, оскільки позивачка обрала належний спосіб захисту своїх прав звернувшись до суду з позовом про визнання права на земельну частку ( пай) в порядку спадкування.

При цьому, помилковим є застосування судом першої інстанції правового висновку, викладеного у постанові Великої палати Верховного суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц( провадження № 14-652цс18), оскільки зазначена правова позиція не є релевантною до спірних правовідносин.

Так, у справі № 350/67/15-ц( провадження № 14-652цс18), яку розглянула Велика палата Верховного суду, спадкоємець заявив позовні вимоги щодо земельної ділянки, цільовим призначенням якої є обслуговування житлового будинку та господарських споруд, відносно якої спадкодавець розпочав процес приватизації, а в даній справі позивачка просила визнати за нею право на земельну частку (пай) у порядку спадкування, на яку, на її думку, набула право спадкодавець, як член колективного сільськогосподарського підприємства.

Правовідносини в даних справах регулюються різними нормами Законів, проводити аналогію в яких є помилковим.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

З аналізу зазначених норм права можна зробити висновок про те, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

У випадку, якщо особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай) і не була включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, не зверталася до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку чи до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП, вважається, що за життя така особа не реалізувала свого права на земельну частку.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже для вирішення цієї справи підлягають застосуванню норми ЦК УРСР.

Відповідно до положень статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За приписами частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі, що переглядається, апеляційним судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 07 грудня 1995 року КСП ім. Шевченка отримало державний акт на право колективної власності на землю серії ДН-ВД № 000013. У списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, який є додатком № 1 до даного державного акту, спадкодавець ОСОБА_2 не значиться. (а.с. 153-161 зв. ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла і дані про те, що за життя вона оскаржувала невнесення її до списків громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка відсутні.

З огляду на те, що суду не було надано доказів того, що спадкодавець на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю працювала в цьому підприємстві, була його членом, а також була включена до списку осіб, доданого до даного державного акта, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що ОСОБА_2 на час смерті набула право на земельну частку (пай) у колективній власності, а тому позов ОСОБА_1 в частині визнання за нею права на частку(пай) у порядку спадкування є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. В решті позовних вимог також слід відмовити, оскільки вони заявлені як похідні від вимог про визнання права на частку(пай).

Доводи апеляційної скарги про набуття спадкодавцем ОСОБА_2 права на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатом та державним актом на землю, апеляційний суд відхиляє, оскільки вказані документи видані після смерті останньої.

Аргумент позивачки про те, що у першій інстанції справу розглянув суддя, якому був заявлений відвід з тих підстав, що він розглядав справу за позовом ОСОБА_1 до Тополинської сільської ради з аналогічними позовними вимогами і в задоволенні цього відводу було безпідставно відмовлено, є необґрунтованим, оскільки згідно вимог ч.4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги.

Згідно п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вищевказаних обставин, з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - зміні в частині мотивів відмови у позові з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 367, 374,376,381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 27 серпня 2021 року змінити в частині мотивів відмови у позові з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 10 грудня 2021 року.

Суддя: