АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року

м. Чернівці

справа №725/42/21

провадження 822/1044/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Половінкіної Н.Ю., Одинака О.О.,

за участю секретаря Конецької Д.Г.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 , виконавчий комітет Чернівецької міської ради,

апеляційна скарга ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31 серпня 2021 року,

апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , в інтересах яких діє ОСОБА_7 , на ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 вересня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Скуляк І.А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_8 (мати та баба позивачів) та ОСОБА_9 (батько та дід позивачів) перебували в шлюбі з 11 листопада 1956 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, на момент її смерті з нею разом проживали позивачі, чоловік ОСОБА_9 та син ОСОБА_4 , тобто, в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті спадкодавця.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на 1/2 частину будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказують, що спадкоємцями першої черги, на момент смерті ОСОБА_8 , були ОСОБА_9 (чоловік померлої), ОСОБА_1 (дочка померлої), ОСОБА_10 (дочка померлої), ОСОБА_11 (дочка померлої, права якої успадковує ОСОБА_6 ), ОСОБА_4 (син померлої).

26 лютого 2010 року за заявою спадкоємця ОСОБА_9 про прийняття спадкового майна померлої ОСОБА_8 була відкрита спадкова справа.

Стверджують, що інші спадкоємці, а саме, ОСОБА_1 (дочка померлої), ОСОБА_10 (дочка померлої), ОСОБА_11 (дочка померлої, права якої успадковує ОСОБА_6 ), ОСОБА_4 (син померлої) спадщину після смерті ОСОБА_8 у вигляді 1/2 спірного будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 прийняли шляхом фактичного вступу в управління і володіння майном, оскільки вони постійно проживали в спірному домоволодінні і були в ньому зареєстровані на час смерті ОСОБА_8 .

За таких обставин всі зазначені спадкоємці є такими, що прийняли спадщину на 1/2 частину спірного будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8 , та успадкували по 1/10 частці домоволодіння кожний.

02 березня 2010 року Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації було зареєстровано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_9 , а саме на житловий будинок літ. А, загальною площею 51,80 кв.м., в тому числі житлові кімнати площею 38,30 кв. м., літню кухню літ. Б, літню кухню літ. Г, вбиральню літ. В., сарай літ. Д, колодязь І, вигрібну яму II, огорожу № 1 -2.

18 січня 2012 року ОСОБА_9 , відповідно до договору дарування, подарував житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер.

Відповідно до висновку експерта будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , як на момент смерті ОСОБА_8 , так і на момент реєстрації права власності за ОСОБА_9 , було в тому ж розмірі, як і під час шлюбу між ними, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а їх частки, відповідно, були рівними та становили по 1/2 частки кожному.

Зазначають, що станом на 02 березня 2010 року ОСОБА_9 не був єдиним співвласником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , а тому рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №67/2 від 10 лютого 2010 року, яким оформлено право приватної власності за ОСОБА_9 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_9 , видане виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 12 лютого 2010 року, на підставі рішення №67/2 від 10 лютого 2010 року та зареєстроване Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації 02 березня 2010 є недійсними в частині 3/10.

Вказують на те, що ОСОБА_9 розпорядився спірним житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , а саме 18 січня 2012 року подарував його ОСОБА_4 , тому таке розпорядження ОСОБА_9 неналежною йому часткою будинковолодіння, також, не може вважатися правомірним, оскільки, вчинено з порушенням закону, наслідком чого є визнання недійсним цього договору дарування в частині 3/10.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 березня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 , належної померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу про належність цього нерухомого майна, який є необхідним для вчинення нотаріальної дії.

На підставі вищевикладеного, ураховуючи уточнення позовних вимог, просили суд:

визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , право власності на спадкове майно, а саме на частку в розмірі 1/10 за кожною на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 51,80 кв.м., в тому числі трьох житлових кімнат площею 38,30 кв.м., літньої кухні літ. Б, літньої кухні літ. Г, вбиральні літ В., сараю літ. Д, колодязя І, вигрібної ями II, огорожі №1-2;

визнати недійсним в частині 3/10 пункт 1.43. рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10 лютого 2010 року №67/2, яким оформлено право приватної власності за ОСОБА_9 на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним в частині 3/10 свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_9 , виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 12 лютого 2010 року, на підставі рішення №67/2 від 10 лютого 2010 року, зареєстрованого в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації 02 березня 2010 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 29823855;

визнати недійсним в частині 3/10 договір дарування житлового будинку від 18 січня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Каленюк B.C., зареєстрованого в реєстрі за № 149, згідно якого ОСОБА_9 подарував ОСОБА_4 , житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 ;

витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 в розмірі 1/10 частини за кожною, разом 3/10 часток житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.

Короткий зміст рішення та ухвали суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , право власності на спадкове майно, а саме, на частку в розмірі 1/10 за кожною на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 51,80 кв.м., в тому числі трьох житлових кімнат площею 38,30 кв.м., літньої кухні літ. Б, літньої кухні літ. Г, вбиральні літ В., сараю літ. Д, колодязя І, вигрібної ями II, огорожі №1-2.

Визнано недійсним в частині 3/10 пункт 1.43. рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10 лютого 2010 року №67/2, яким оформлено право приватної власності за ОСОБА_9 на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним в частині 3/10 свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_9 , виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 12 лютого 2010 року, на підставі рішення №67/2 від 10 лютого 2010 року, зареєстрованого в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації 02 березня 2010 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 29823855.

Визнано недійсним в частині 3/10 договір дарування житлового будинку від 18 січня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Каленюк B.C., зареєстрованого в реєстрі за № 149, згідно якого ОСОБА_9 подарував ОСОБА_4 , житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що усі зазначені спадкоємці є такими, що прийняли спадщину на Ѕ частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_8 , шляхом фактичного вступу в управління і володіння майном, оскільки на час смерті ОСОБА_8 вони постійно проживали в спірному будинку і були в ньому зареєстровані.

Станом на 02 березня 2010 року ОСОБА_9 не був єдиним співвласником спірного житлового будинку, а тому рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №67/2 від 10 лютого 2010 року, яким оформлено право приватної власності за ОСОБА_9 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Чернівецької міської ради від 12 лютого 2010 рок підлягає визнанню недійсним в частині 3/10. Також суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що підлягає визнанню недійсним договір дарування в частині 3/10 спірного житлового будинку від 18 січня 2012 року, оскільки вказаний правочин вчинено з порушенням Закону.

Щодо вимог в частині витребування майна з чужого незаконного володіння суд прийшов до висновку, що позов в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки спірне нерухоме майно не було виділено в натурі.

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 вересня 2021 року у задоволенні заяви представника позивачів ОСОБА_7 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання права власності в порядку скасування за законом відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31 серпня 2021 року було вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31 серпня 2021 року

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права, вважає, що суд першої інстанції до вказаних правовідносин не застосував строк позовної давності.

Також позивачами не було доведено факт спільного проживання їх з ОСОБА_8 на день смерті останньої.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги на ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 вересня 2021 року

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , в інтересах яких діє ОСОБА_7 , просять ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення.

Апеляційна скарга мотивована ти, що стягнуті рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31 серпня 2021 року судові витрати не відповідають фактичним судовим витратам, які понесли позивачі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Вважає ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_8 (мати та баба позивачів) та ОСОБА_9 (батько та дід позивачів) перебували в шлюбі з 11 листопада 1956 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 , яка була матір`ю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та бабою ОСОБА_6

28 жовтня 1957 року, в період шлюбу з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 отримав земельну ділянку розміром 0,06 га. по АДРЕСА_1 .

14 грудня 1963 року на зазначеній вище земельній ділянці ОСОБА_9 було побудовано та введено в експлуатацію індивідуальне домоволодіння.

На момент смерті ОСОБА_8 з нею разом проживали позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , чоловік ОСОБА_9 та син ОСОБА_4

6 лютого 2010 року за заявою спадкоємця ОСОБА_9 про прийняття спадкового майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 була відкрита спадкова справа.

02 березня 2010 року Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації було зареєстровано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_9 , виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 12 лютого 2010 року, на підставі рішення №67/2 від 10 лютого 2010 року, а саме на житловий будинок літ. А, загальною площею 51,80 кв.м., в тому числі три житлові кімнати площею 38,30 кв. м., літню кухню літ. Б, літню кухню літ. Г, вбиральні літ. В., сараю літ. Д, колодязя І, вигрібної ями II, огорожі №1-2.

18 січня 2012 року ОСОБА_9 , відповідно до договору дарування, подарував житловий будинок по АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9 .

Житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами за вищевказаною адресою побудовано під час шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Постановою державного нотаріуса Суружіу Н.Д. від 04 березня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку, належної померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу про належність нерухомого майна, який є необхідним для вчинення нотаріальної дії.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , в інтересах яких діє ОСОБА_7 підлягають задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ).

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

За змістом статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з вимогами статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статей 12, 81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як було встановлено судом першої інстанції, спадкоємцями першої черги на момент смерті ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , були: ОСОБА_9 (чоловік померлої), ОСОБА_1 (дочка померлої), ОСОБА_10 (дочка померлої), ОСОБА_11 (дочка померлої, права якої успадковує ОСОБА_6 ), ОСОБА_4 (син померлої).

Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся тільки чоловік померлої ОСОБА_9 , про що зазначено в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 березня 2019 року (т.1 а.с.10).

Інші спадкоємці спадщину після смерті матері, яка складалася з 1/2 частини спірного будинковолодіння, прийняли шляхом фактичного вступу в управління і володіння майном, оскільки вони постійно проживали в спірному домоволодінні і були в ньому зареєстровані, що підтверджується, як постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 березня 2019 року, так і довідкою ТОВ «Вайт Лаіонс» від 21 лютого 2019 року №131. (Т.1 а.с. 10, 68).

Тобто, права позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду, є порушеними.

Вказаним обставинам суд першої інстанції надав належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку, що всі зазначені спадкоємці є такими, що прийняли спадщину на 1/2 частину спірного будинковолодіння після смерті ОСОБА_8 та відповідно успадкували по 1/10 частці домоволодіння кожний.

Разом з цим, 02 березня 2010 року Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації було зареєстровано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_9 , виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 12 лютого 2010 року, на підставі рішення №67/2 від 10 лютого 2010 року, а саме на житловий будинок літ. А, загальною площею 51,80 кв.м., в тому числі три житлові кімнати площею 38,30 кв. м., літню кухню літ. Б, літню кухню літ. Г, вбиральні літ. В., сараю літ. Д, колодязя І, вигрібної ями II, огорожі №1-2.

Однак, як встановлено під час розгляду даної справи, станом на 02 березня 2010 року ОСОБА_9 не був єдиним власником спірного житлового будинку, а тому рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №67/2 від 10 лютого 2010 року, яким оформлено право приватної власності за ОСОБА_9 та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на його ім`я, обґрунтовано визнано судом першої інстанції недійсними в частині, що належить позивачам.

Щодо визнання недійсним договору дарування

Як вбачається з договору дарування від 18 січня 2012 року, ОСОБА_9 подарував спірний житловий будинок відповідачу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, установивши, що ОСОБА_9 при укладенні договору дарування від 18 січня 2012 року не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки фактично не був повноправним власником спірного будинковолодіння, яким він розпорядився, суд першої інстанції дійшов правильно висновку про визнання цього договору в частині розпорядження 3/10 частинами даного майна недійсним на підставі частини другої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України.

Проте заперечуючи проти позову, відповідач посилався на пропуск позивачами строку позовної давності для звернення до суду з цим позовом.

Відхиляючи вказану заяву, суд першої інстанції виходив з того, що цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутись до суду за захистом свого права, а тому підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, на думку суду, були відсутні.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тлумачення частини п`ятої статті 267 ЦК України свідчить, що під поважними причинами пропуску позовної давності слід розуміти такі обставини, що з об`єктивних незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) вказано, що «можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що суди дійшли правильного висновку, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтями 32-38 ГПК України (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних судових рішень), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18) зазначено, що «позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не встановлює, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропуску позовної давності поважними. Як правило, це відбувається за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити і від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі».

Апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , у вересні 2014 року, вже зверталася до суду з позовом до ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції, про визнання договору дарування житлового будинку недійсним та визнання права на ј частку спадкового майна.

Крім того, у грудні 2015 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції, про визнання договору дарування житлового будинку недійсним та визнання права на 1/2 частку спадкового майна, а також третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_11 , Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції, про визнання договору дарування житлового будинку недійсним та визнання права на 1/3 частку спадкового майна (справа № 725/6754/15-ц).

Таким чином, позивачі, які були учасниками вищевказаних справ, а також мати позивачки ОСОБА_6 - ОСОБА_11 , були обізнані про те, що їхній батько оформив за собою право власності на спірний житловий будинок в цілому та в подальшому подарував його своєму сину, чим порушив їхні спадкові права на спірний житловий будинок, починаючи з 2014 року, однак за захистом своїх порушених прав звернулися лише у січні 2021 року.

Суд апеляційної інстанції не встановив і позивачами не доведено будь-яких обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивачів підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, визнання недійсним пункту 1.43. рішення міської ради про оформлення право приватної власності за ОСОБА_9 ; визнання недійсним в частині свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого на ім`я ОСОБА_9 , договору дарування житлового будинку в частині, що стосується прав позивачів.

Колегія суддів, на підставі встановлених обставин справи та належним чином оцінених доказів, приходить до висновку про те, що позивачами пропущено строк позовної давності щодо пред`явлених ними вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Водночас колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про витребування майна з незаконного володіння ОСОБА_4 , оскільки матеріали справи не містять інформації про виділення позивачам їхніх часток будинку в натурі.

Вирішуючи спір в цій частині, суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що положення статей 387, 388 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки витребувати можна індивідуально визначену річ, а не частку в праві спільної часткової власності.

Отже, рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги про витребування майна слід залишити без змін.

Враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалення нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову, ухвала Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 вересня 2021 року, якою відмовлено позивачам в ухваленні додаткового рішення, також підлягає скасуванню.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалення нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

За подання апеляційної скарги апелянт сплатив судовий збір у розмірі 13 852 гривні 50 коп., що підтверджується квитанцією (а. с. 78 т.2).

З огляду на зазначене, слід стягнути з позивачів на користь ОСОБА_4 по 4617 гривень 50 коп. з кожного у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, визнання недійсним в частині: пункту 1.43. рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10 лютого 2010 року №67/2 про оформлення права приватної власності за ОСОБА_9 ; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на ім`я ОСОБА_9 ; договору дарування житлового будинку підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про витребування майна з незаконного володіння підлягає залишенню без змін.

Ухвала Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 вересня 2021 року, якою відмовлено позивачам в ухваленні додаткового рішення, також підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , в інтересах яких діє ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31 серпня 2021 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, визнання недійсним в частині: пункту 1.43. рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10 лютого 2010 року №67/2 про оформлення право приватної власності за ОСОБА_9 ; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на ім`я ОСОБА_9 ; договору дарування житлового будинку та ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 вересня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову в цій частині відмовити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31 серпня 2021 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про витребування майна з незаконного володіння залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 по 4617 гривень 50 коп. з кожного у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 15 грудня 2021 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: Н.Ю. Половінкіна

О.О. Одинак