Справа № 409/1883/20
Провадження № 22-ц/810/844/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Луганської В.М., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк»

на заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 26 серпня 2021 року ухваленого судом у складі: судді Максименко О.Ю. в приміщенні того ж суду

у цивільній справі про стягнення заборгованості,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк»

відповідач ОСОБА_1

встановив:

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який мотивовано тим, що 29 березня 2016 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг з метою укладання кредитного договору №SAMABWFC7 та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана Анкета-Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами банку» складає між ним та Банком Договір.

Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 27 вересня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 36110,13 грн, яка складається з : 15059,73 грн. заборгованість за кредитом; 19500,40 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1550 грн пеня, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 26 серпня 2021позовні вимоги Акціонерного товариства "Акцент-Банк"задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" заборгованість за кредитним договором від 29 березня2016 року в сумі 14095,42 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач АТ «Акцент-Банк» посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, на висновки Верховного Суду викладені в постановах від 09.07.2018 по справі № 202/19403/13-ц; від 18.04.2018 по справі № 705/6051/15-ц; від 14.02.2018 по справі № 265/7652/15-ц, просить рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги, висновки суду про часткове задоволення позову з підстав наведених у змісті оскаржуваного рішення є помилковими, оскільки відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому знайомитись зі змінами до них викладених на сайті Банку; відповідач користувався кредитом, що на думку скаржника свідчить про ознайомлення та погодження останнього з Умовами і Правилами надання банківських послуг, оскільки вказаний договір є договором оферти; також суд на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України мав стягнути відсотки у розмірі облікової ставки НБУ, оскільки позикодавець має право на отримання процентів від позичальника, а застосувавши правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд мав стягнути заборгованість за тілом кредиту у заявленому позивачем розмірі.

Відповідач правом відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони в судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на те, що вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У прохальній частині апеляційної скарги, АТ «Акцент Банк» просить скасувати частково оскаржуване рішення, а саме в частині незадоволених позовних вимог, проте, за змістом апеляційної скарги, АТ «Акцент Банк» повністю не погоджується з рішенням суду першої інстанції, тому рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 26 серпня 2021 року апеляційним судом переглядається повністю.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції врахував висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 03 липня 2019 у справі № 342/180/17 та виходив з того, що відсутні підстави вважати, що під час укладення договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «Акцент-Банк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору щодо розміру відсотків за користування кредитом, неустойки за невиконання договірних зобов`язань, комісій, штрафів тощо, і дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками у сумі 19 500,40 та пенею в сумі 1550 гривень. Щодо заборгованості за тілом кредиту, суд виходячи з наданих позивачем доказів на підтвердження заявлених вимог, дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14095,42 гривень, оскільки за період з 29 березня 2016 по 25 вересня 2018 року позивач фактично отримав кошти в розмірі 373765,27 гривень та в рахунок погашення боргу відповідачем було сплачено 359669,85 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 29 березня 2016 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Проте, у вказаній анкеті заяві відсутні відомості щодо бажаної типу картки, відомості про бажаний кредитний ліміт, розмір процентної ставки, умови відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язань.

Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент - Банк відповідачем не підписані.

Отже, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Акцент-банку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір і порядок їх нарахування, неустойки.

Враховуючи вказані обставини, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що Умови і правила надання банківських послуг АТ "Акцент-Банк", з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті заяві, яка безпосередньо підписана позичальником.

Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, відповідач за період з 29 березня 2016 по 25 вересня 2018 року отримав від позивача загальну суму коштів в розмірі 373765,27 гривень. З виписки та розрахунку наданого позивачем вбачається, що за вказаний період в рахунок погашення боргу відповідачем було сплачено на користь АТ "Акцент-Банк" загальну суму в розмірі 359669,85 гривень, отже заборгованість за тілом кредиту складає 14095,42 гривень.

Вказане підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов помилкових висновків про часткове задоволення позову, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

У постанові від 03 липня 2019 року Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що і було стягнуто судом.

Посилання у скарзі на ч.1 ст. 1048 ЦК України щодо стягнення відсотків на рівні облікової ставки НБУ у разі недоведеності позивачем розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, є помилковими, оскільки за принципами диспозитивності та змагальності сторін суд розглядає справи лише у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, а таких вимог Банк не заявляв.

Суд в даному випадку не міг вийти за межі заявлених позовних вимог про стягнення відсотків, погоджених, на думку позивача, сторонами у договорі приєднання, а позову про стягнення відсотків на рівні облікової ставки НБУ позивачем не заявлялось та такі вимоги можливі лише у разі не встановлення договором розміру відсотків. Натомість Банком заявлено вимогу про стягнення погоджених сторонами у кредитному договорі відсотків за користування кредитними коштами, що унеможливлює застосування судом на власний розсуд облікової ставки НБУ.

Отже, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк`залишити без задоволення.

Заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 26 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повної постанови - 06 грудня 2021 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.М. Луганська

М.В. Назарова