Провадження № 2/643/5232/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2021 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.

за участю секретаря судового засідання Хотян К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, повернення вкладу та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача АТ КБ «Приватбанк» на його користь заборгованість за договором вкладу № SAMDN2535 від 28.11.2012 у розмірі 53500,02 грн., з яких: заборгованість за вкладом у розмірі 29 479,20 грн., проценти за користування вкладом у розмірі 15 477,92 грн., три відсотки річних у розмірі 2 359,00грн., інфляційні втрати у сумі 6 183,90грн.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 зазначає, що 28.11.2012 року між сторонами було укладено депозитний договір № SAMDN2535 (Стандарт на 12 міс.), відповідно до умов якого позивач передав банку 1 000, 00 доларів США, з процентною ставкою 10 % річних на строк 366 днів до 28.11.2013 року. Йому було відкрито особовий рахунок по вкладу та рахунок для зарахування відсотків по вкладу. Відповідно до квитанції від 28.11.2012року, він перерахував на рахунок банку грошову суму у розмірі 1 000, 00 доларів США з призначенням платежу: до вкладу за договором № SAMDN2535. Крім того, в період дії договору вкладу ним було внесено 03.12.2013 року грошові кошти на депозитний рахунок у сумі 99,97 доларів США. Отже загальна сума вкладу складає 1099,97 доларів США. Згідно умов договору у разі, якщо після закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, то вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без заяви клієнта в банк. Так, 06.09.2018 року він звернувся до відповідача з заявою, в якій просив розірвати укладений договір та повернути йому суму банківського вкладу з процентами у повному обсязі, тим самим договір був розірваний, внаслідок чого припинив свою дію 06.09.2018року. На його звернення від 06.09.2018року відповідач надіслав лист від 10.09.2018року, яким фактично відмовив у поверненні грошових коштів. Таким чином, відповідач зобов`язаний повернути йому суму вкладу у загальному розмірі 29479,20 грн., з яких початкова внесена сума вкладу 1 000, 00 доларів США, що станом на 12.08.2021 за офіційним курсом долара США 26,80 становить 26 800 грн., та сума внесених в подальшому грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок - у розмірі 99,97 доларів США, що становить 2679,20 грн., а також на виконання вимог договору проценти за вкладом у розмірі 10% річних за період з 28.11.2012 по 06.09.2018 тривалістю 2108 днів нараховані на суму вкладу у розмірі 26800, 00 грн. у сумі 15477,92 грн. Крім того на підставі ч.2 ст.625 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача три відсотки річних, нарахованих на суму 26 800, 00 грн. за період з 07.09.2018року по 12.08.2021року у розмірі 2359,00грн. та інфляційні втрати за період з вересня 2018 по липень 2021 року у розмірі 6183,90грн.

Ухвалою суду від 27.08.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.11.2012 року між сторонами було укладено депозитний договір № SAMDN2535 (Стандарт, 12 міс.), зі строком 366 днів по 28.11.2013 року з правом автоматичної пролонгації.

Відсоткова ставка за цим договором становила 10,0% річних.

На виконання договору, позивач передав банку кошти на загальну суму 1 000, 00 дол. США, що підтверджується копією квитанції від 28.11.2012 року.

АТ КБ «Приватбанк» не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та АТ КБ «Приватбанк» не укладався зазначений договір депозитного вкладу, не відкривався рахунок за цим договором, не надходили грошові кошти до банку, як і доказів на підтвердження припинення відповідних зобов`язань у зв`язку з їх виконанням.

Позивач 05.09.2018 року звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з заявами, яку АТ КБ «Приватбанк» було отримано 06.09.2021року, про розірвання вказаного договору банківського вкладу, та у зв`язку з цим повернення належних йому грошових коштів з процентами.

Листом АТ КБ «Приватбанк» від 10.09.2018року, повідомило ОСОБА_1 що територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, де відповідно до наданої їм інформації були оформлені банківські договори та рахунки, визнано тимчасово окупованою територією України, відповідно до ст.3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь». На підставі постанови Правління НБУ від 06 травня 2014 року № 260 на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя було припинено діяльність банків та їх відокремлених підрозділів, у зв`язку з чим АТ КБ «Приватбанк» був вимушений припинити свою діяльність на території Автономної Республіки Крим і місті Севастополь.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач АТ КБ «Приватбанк» взяті на себе зобов`язання за договором, зокрема, з повернення належних позивачу суми банківського вкладу та процентів не виконав.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06 травня 2014 року № 260.

Згідно з пунктом 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й ПАТ КБ «ПриватБанк», визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Однак, оскільки кошти вносились позивачем у філії ПАТ КБ «ПриватБанк», яка діяла від імені юридичної особи, договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а тому припинення діяльності філії банку не є підставою для відмови у поверненні відповідачем вкладу позивача за його вимогою, оскільки юридична особа повинна відповідати за зобов`язаннями своєї філії.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління НБУ від 03 грудня 2003 року № 516 і чинного на час укладення договору банківського вкладу (далі - Положення), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 «Приймання готівки» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління НБУ від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом системи автоматизації банку.

Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення, пункту 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-149цс13 та від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14, від яких не вбачав підстав для відступу Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року.

Враховуючи, що факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів у розмірі 1000, 00 доларів США підтверджено належними допустимими та достатніми доказами, а грошові кошти за договором банківського вкладу (сума депозиту разом із нарахованими відсотками в межах дії договору) позивачу на його вимогу не виплачені, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми банківського вкладу за договором у розмірі 1000, 00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.08.2021року становить 26 800, 00 грн.

Разом з цим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача вкладу у розмірі 99,97 доларів США, що еквівалентно 2679,20 грн., оскільки з копії квитанції, наданої на підтвердження здійснення вкладу у вказаній сумі, вбачається що призначення платежу: переказ між своїми рахунками, а не вклад по договору SAMDN2535 (Стандарт, 12 міс.), як зазначає позивач.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Згідно розрахунку, оскільки сума вкладу згідно з договору становить 1 000, 00 дол. США нараховані відсотки за період 29.11.2012 року (від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк) по 06.09.2018року (заяви про повернення вкладу) складають 577,24 дол. США, що за курсом НБУ станом на 12.08.2021року становить 15 470, 03 грн., а тому з відповідача підлягають стягненню відсотки за вкладом у вказаному розмірі.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3 % річних не є санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 05.09.2018 року направив на адресу відповідача заяву про дострокове розірвання договору, яка отримана останнім 06.09.2018 року. Як встановлено судом, відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором у період з 07.09.2018 по 12.08.2021 року.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц - в разі, якщо предметом договору була іноземна валюта, то виконання договору та штрафні санкції за його невиконання повинні визначатися в іноземній валюті.

Згідно розрахунку, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання за договором, з відповідача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми за період з 07.09.2018 по 12.08.2021 року у розмірі 87,95 дол. США, що за курсом НБУ станом на 12.08.2021року становить 2357,06 грн.

При цьому, судом сума боргу була визначена у доларах США із зазначенням суми у гривневому еквіваленті, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, відповідно до яких позивач просив стягнути суму боргу з визначенням у гривневому еквіваленті станом на 12.08.2021 року, а відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог.

Крім того, звертаючись до суду з вимогами про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» інфляційних втрат у розмірі 6183, 990 грн., позивач посилався на ч.2 ст. 625 ЦК України, якою боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Разом з тим, за змістом ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Оскільки, між сторонами виникли правовідносини на підставі договору банківського вкладу № SAMDN2535 вклад «Стандарт, 12 міс.» із сумою вкладу 1000 доларів США, застосування до такого грошового зобов`язання положення закону в частині нарахування індексу інфляції, який регулює порядок сплати боргу, визначеного у гривнях, не підлягає, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Оскільки позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України та з урахуванням положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» він підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 908,00грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 / до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» /м. Київ, вул. Грушевського, 1д/ про захист прав споживачів, повернення вкладу та стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 суму вкладу в розмірі 26800,00 грн., суму процентів за користування вкладом у розмірі 15 470, 03 грн., 3% річних за період з 07.09.2018 по 12.08.2021 року у розмірі 2357,06 грн., а всього 44627 /сорок чотири тисячі шістсот двадцять сім/ грн. 09 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 908,00грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 09.12.2021року.

Суддя - Т.М.Довготько