Провадження № 2/638/2403/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

за участю секретаря Подосокорської А.О.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Синельникова Євгенія Євгеніївна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

10.08.2020 позивач ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, який 21.08.2020 уточнив. В обґрунтування позову, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , який на день смерті проживав за адресою АДРЕСА_1 . Після смерті відкрилась спадщина за законом на спадкове майно, яке складається з грошових сум, у вигляді недоотриманої пенсії, іншого спадкового майна після смерті ОСОБА_4 немає. Місто смерті батька позивач є окупованою територією, через що у ОСОБА_1 виникли труднощі зі збором документів для встановлення факту смерті батька. 22.06.2020 рішенням Київського районного суду м. Харкова встановлено факт смерті ОСОБА_4 на окупованій території та на підставі чого видано свідоцтво про смерть. У встановлений шестимісячний строк позивач не мав можливості звернутись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Позивач просить визнати поважними причини пропуску з заявою про отримання спадщини та встановити додатковий строк два місця для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

13.10.2020 представником відповідача Харківської міської ради подано відзив на позов, у якому зазначено, що ХМР заперечує проти позову, оскільки Пенсійний фонд України є самостійною фінансово- банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємством.

У судовому засіданні позивач підтримав позов, просив визначити строк для подання заяви по прийняття спадщини, оскільки вчасно він не зміг оформити необхідні документи для подання заяви, його батько помер на тимчасово окупованій території, що в свою чергу стало перешкодою для вчасно отримання лікарського свідоцтва про смерть.

Представник відповідача ХМР у судовому засіданні заперечував проти позову, зазначив, що міська ради не належний відповідач, оскільки спадковим майном є пенсія.

Представник відповідача ГУ ПФУ в Х/о у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову.

Третя особа приватний нотаріус ХМНО Синельникова Є.Є. у судове засідання не з`явилась про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача ХМР, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного:

Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 22.06.2020 рішенням Київського районного суду м. Харкова встановлено факт смерті батька позивача ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Ясенівське міста Ровеньки Луганської області.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина. За життя спадкодавця, ним не був складений заповіт.

Отже, за відсутності заповіту має місце спадкування за законом.

У зв`язку з тим, що померлий ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_1 позивач належить до спадкоємців першої черги.

Факт родинних відносин із спадкодавцем підтверджується: повторним свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , серія НОМЕР_1 , де батьком позивача записаний ОСОБА_4 , копією паспорту позивача.

Маючи намір прийняти спадщину позивач звернувся до нотаріальної контори, що підтверджується заявою про прийняття спадщини. Проте, постановою приватного нотаріуса ХМНО Синельниковою Є.Є. №27/02-31 від 17.07.2020 у прийнятті спадщини ОСОБА_3 було відмовлено, у зв`язку із пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини (шість місяців).

З зазначеної постанови приватного нотаріуса вбачається, що після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа №6/2020 на підставі заяви ОСОБА_3 , яка подана 14.07.2020. Також заява про прийняття спадщини подана ОСОБА_1 , інших заяв про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину немає.

Приписами ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Ч. 1 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Строк для прийняття спадщини сплинув 10.05.2020.

Згідно ч. 3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ст.1272 ЦК України, визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається:1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 пропустив строк на подачу заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини через те, що на момент смерті його батько ОСОБА_4 мешкав у АДРЕСА_1 , що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2314 віднесена до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. У ОСОБА_1 виникли труднощі через отримання лікарського свідоцтва про смерть, яке необхідно було для звернення до суду з позовом про встановлення факту смерті на окупованій території, що в своє чергу унеможливило вчасно звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Від прийняття спадщини після померлого батька позивач не відмовився.

В зв`язку з чим, суд визнає причини пропуску подання заяви позивачем про прийняття спадщини поважними та встановлює додатковий строк для прийнятті спадщини. Окрім того суд зазначає, що строк для подання заяви для прийняття спадщини сплив 10.05.2020. З копії постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса 14.07.2020, тобто пропуск строку для прийняття спадщини становить два місяці і сім днів, що у сукупності з іншими обставинами справи, вказує наявність підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, оскільки визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини, пропущено позивачем із поважних, незалежних від позивача причин.

Норми європейського законодавства щодо прав людини встановлюють, що згідно зі стандартом, розробленим у практиці Європейського суду з прав людини на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»).

Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позбавлення позивачки права на спадщину буде занадто надмірним тягарем, що не є пропорційним меті законодавчого обмеження строку подання заяви про прийняття спадщини, відтак, буде порушено «баланс» між інтересами держави та фізичної особи.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №761/42165/17-цвід 28 жовтня 2019 року.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, і визначити позивачу додатковий строк для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

На підставі рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини спадкоємець повинен у визначений судом строк звернутися до нотаріальної контори та подати відповідну заяву, після чого він буде вважатися таким, що прийняв спадщину.

Позивач, у разі задоволення його позовних вимог, не наполягав на стягненні з відповідача на користь позивача понесених судових витрат по справі.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених нею судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 90, 92, 95, 141, 223, 229, 247, 259, 263-265, 268.208-282ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Синельникова Євгенія Євгеніївна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини- задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , строк для прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у 2 (два) місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ І.В. СЕМІРЯД