Справа № 528/1126/21
Провадження № 4-с/0158/8/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Польової М.М.,

з участю секретаря судового засідання Сороки І.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заді суду в місті Ківерці скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Каленюк Таміли Олександрівни,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду із скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Каленюк Таміли Олександрівни (далі старший державний виконавець Каленюк Т.О.), в якій просив суд визнати неправомірну бездіяльність старшого державного виконавця щодо не зняття арешту з майна та зобов`язати старшого державного виконавця зняти арешт з майна.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у Гребінківському відділі державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження №24075693 з примусового виконання судового наказу, виданого Маневицьким районним судом Волинської області від 19.11.2010 про стягнення з скаржника аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.11.2010 і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.09.2019 змінено спосіб стягнення аліментів на тверду грошову суму у розмірі 1300 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

15.12.2015 в межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту не все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 . Про винесення даної постанови скаржнику не було відомо. Після того як у 2021 році йому не вдалося продати житловий будинок через існування даної постанови, скаржник 08.10.2021 звернувся до державної виконавчої служби із заявою про скасування постанови про накладення арешту на майно, оскільки відсутня заборгованість по сплаті аліментів. Однак органом виконавчої служби не було здійснено жодних дій щодо зняття арешту, а лише рекомендовано по питанню зняття арешту з майна звернутися до суду.

В судове засідання скаржник не прибув, подав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд скарги без його участі, скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Старший державний виконавець в судове засідання не прибула, подала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд скарги без її участі.

Стягувач ОСОБА_2 у судове засідання не прибула, подала до суду заяву, в якій просила розгляд скарги проводити без її участі. Також у письмових поясненнях на скаргу зазначила, що вжиті заходи державною виконавчою службою сприяли вчасній сплаті скаржником аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Крім того, вказала, що існують ризики того, що після скасування постанови старшого державного виконавця Бугайчук С.В. припинить вчасно сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Так, судом встановлено, що у провадженні старшого державного виконавця Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Каленюк Т.О. перебуває виконавче провадження №24075693 з примусового виконання судового наказу №2н-56, виданого 19.11.2010 Маневицьким районним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 30% від прожиткового мінімуму (а.с.8).

Постановою державного виконавця від 15.12.2015 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника у межах суми звернення стягнення 5646,78 грн. (а.с.7).

08.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області із заявою про зняття арешту з нерухомого майна (а.с.26).

Листом від 12.10.2021 №15423/17-4-36 старший державний виконавець Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Каленюк Т.О. рекомендувала ОСОБА_1 по питанню зняття арешту з майна звернутися до суду (а.с.27).

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні №24075693 станом на момент звернення із скаргою до суду в ОСОБА_1 відсутня заборгованість по сплаті аліментів (а.с.28-30).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між учасниками виконавчого провадження, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

До передбачених законом обмежень у здійсненні права власності відносяться заходи примусового виконання судових рішень, які застосовуються в межах виконавчого провадження, в тому числі, арешт майна боржника, як складова звернення стягнення на майно боржника згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частинами першою, другою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Арешт майна - тимчасове позбавлення власника права користування та розпорядження майном, тривалість якого встановлюється вповноваженою особою у спосіб, визначений законодавством.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає, що накладення арешту на майно боржника є винятковим заходом обмеження права власності фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням.

Відповідно до пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, крім іншого, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Таким чином, підставою для зняття арешту з майна боржника згідно із пунктом 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» є одночасне настання двох юридичних фактів: 1) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів 2) можливість забезпечення виконання рішення в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Законодавець передбачив імперативний обов`язок державного виконавця зняти арешт з усього майна (коштів) боржника або його частини за настання вищезазначеного складу юридичних фактів.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Як встановлено судом, заборгованість зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 перед стягувачем ОСОБА_2 на даний час відсутня, що підтверджується відповідним розрахунком державної виконавчої служби та не оспорюється учасниками справи.

Отже, прийняті державним виконавцем заходи у вигляді арешту майна боржника втратили свою актуальність та є такими, що порушують право власності скаржника на вільне розпорядження своїм майном.

Суд вважає, що після погашення заборгованості та послідуючої регулярної сплати аліментів відсутні правові підстави для забезпечення виконання рішення та підстави вважати, що боржником буде допущено прострочення в майбутньому, а тому державний виконавець мав усі законні підстави для скасування арешту майна боржника.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою, а відтак бездіяльність старшого державного виконавця Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Каленюк Т.О. щодо не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні №24075693 слід визнати неправомірною та зобов`язати старшого державного виконавця зняти арешт з майна боржника.

Керуючись статтями 447-453 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Каленюк Таміли Олександрівни щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №24075693.

Зобов`язати старшого державного виконавця Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Каленюк Тамілу Олександрівну зняти арешт з майна ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №24075693.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Ківерцівського районного суду М.М. Польова