Справа № 501/3204/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Чорноморськ

Іллічівський міський суд Одеської області, суддя Тюмін Ю.О.

Секретар судового засідання Морозова Л.Ю.

Позивачка: ОСОБА_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 .

Вимоги позивачки: Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стислий виклад позиції позивача

Позивачка свої вимоги мотивує тим, що є власницею квартири АДРЕСА_1 . В цій квартирі зареєстроване місце проживання відповідачки ОСОБА_2 , однак остання не проживає в квартирі, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Необхідність визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом обґрунтована положеннями ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно яких це є підставою для зняття відповідачки з реєстрації в спірній квартирі. Наявність реєстрації перешкоджає позивачці здійснювати право власності квартирою. Правовою підставою позову зазначені положення ст. 405 ЦК України, відповідно до яких член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Судові повістки про виклик її до суду, направлені за зареєстрованим місцем проживання, повернулися до суду не врученими з відміткою відділення поштового зв`язку про відсутність адресата за вказаною адресою.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 29.09.2020 р. постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Позивачка є власницею спірної квартири, що підтверджується даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 5), копії свідоцтва про право власності на житло від 26.12.2006 р. (а.с. 6), копії свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 7).

В квартирі крім позивачки ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_3 , також зареєстроване місце проживання відповідачки ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих осіб, виданої відділом реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради 31.08.2020 р. (а.с. 10).

Відповідно до даних акту, наданого позивачкою, її сусіди багатоквартирного будинку підтвердили, що відповідачка ніколи не проживала в їхньому будинку (а.с. 30).

Позивачка ОСОБА_1 , на підставі ст. 234 ЦПК України була допитана як свідок та пояснила, що відповідачка була її подругою, проживала в орендованих квартирах та не мала зареєстрованого місця проживання. З метою отримання відповідачкою паспорта для виїзду за кордон та потребувала, щоб місце її проживання було зареєстроване і позивачка погодилася зареєструвати її в своїй квартирі. В лютому 2019 року вона зареєструвала місце проживання відповідачки ОСОБА_2 в своїй квартирі, хоча та ніколи не проживала в її квартирі і речей останньої там не знаходилося. Відповідачка обіцяла знятися з реєстрації через два тижні, однак поїхала за кордон і не виконала обіцянки. На теперішній час відповідачка не підтримує з нею зв`язок.

Свідки ОСОБА_4 , яка проживає по сусідству та її донька ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердили обставини, повідомлені позивачкою та пояснили, що часто відвідують квартиру позивачки і відповідачку вони там ніколи не бачили.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Визначаючи зміст спірних правовідносин суд виходить з встановлених судом обставин про те, що відповідачка ОСОБА_2 ніколи не проживала в квартирі позивачки, не зберігала там своїх речей. Між сторонами не укладався договір оренди житла. ОСОБА_2 не мала права користування квартирою позивачки (чужим майном) на підставі сервітуту або іншого речового права.

Інші випадки проживання сторонніх осіб в чужому житлі, а також порядок втрати такими особами права на користування чужим житлом нормами Цивільного кодексу України не врегульовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Цивільний процесуальний кодекс України в ч. 9 ст. 10 встановлює, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки спірні правовідносини, які полягають у праві сторонньої особи на користування житлом власника, не були врегульовані ні законом ні договором, то суд дійшов висновку про застосування норм ЦК України, які регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

ЦК України в статті 405 передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд застосовує до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 405 ЦК України, враховуючи при цьому, що справа не пов`язана з виселенням відповідачки з житла.

Оскільки відповідачка ОСОБА_2 відсутня без поважних причин понад один рік в місці зареєстрованого проживання, то вона має бути визнана такою, що втратила право на користування цим житлом, оскільки інше не встановлено домовленістю між нею і власником житла позивачкою.

Застосування такого способу захисту необхідне для реалізації положень абз. 3 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до яких зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 263 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Позивачка ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідачка ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.О. Тюмін