Справа № 463/1929/17 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/1285/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Приколоти Т.І., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні відповідачки ОСОБА_1 , її представниць ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , позивачки ОСОБА_4 , її представниці ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова в складі судді Гирича С.В. від 14 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Петелька Ігор Васильович про визнання права власності та усунення перешкод в користуванні майном, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Петелька Ігор Васильович про усунення від права на спадкування та визнання права на спадкування, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2020 року позовну заяву задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 64,3 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В решті в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Петелька Ігор Васильович про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнання за ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовлено за безпідставністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 868,7 грн. (вісімсот шістдесят вісім гривень сімдесят копійок)

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині визнання права власності за ОСОБА_4 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 64,3 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та про надання ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ухвалити щодо зустрічних позовних вимог нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та усунути ОСОБА_4 від права на спадкування спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також надати право на спадкування ОСОБА_1 спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в першій черзі спадкоємців.

Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим. Вказує, що суд першої інстанції повно та всебічно не з`ясував всі обставини справи, не надав доказам належної оцінки, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. Зазначає, що суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_1 зможе надати правовстановлюючі документи на спадкове майно після вирішення спору про право на спадкування (зустрічного позову), безпідставно застосував положення ст. 391 ЦК України. Звертає увагу, що право ОСОБА_4 на спадкування та оформлення спадкових прав не було порушено, а тому й не підлягає судовому захисту, а звернення з позовом про визнання права власності в порядку спадкування є передчасним та безпідставним, оскільки постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі Свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_4 не оскаржила. З огляду на те, що ОСОБА_4 не вжито законних заходів для отримання оригіналів правовстановлюючих документів, то задоволення позову саме про визнання права власності на спадкове майно є неналежним способом захисту порушеного, на думку ОСОБА_4 права на оформлення спадкових прав. Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права не відповідає нормам матеріального права та обставинам справи. Також, зазначає, що суд першої інстанції ототожнив безпорадний стан з ознаками, які притаманні особам з І групою інвалідністю, тобто медична констатація необхідності в сторонньому догляді. Проте, такий висновок не відповідає положенням та призначенню ч.2 ст. 1259 ЦК України, згідно з якою, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Оскільки померлий хворів на тяжку хворобу, не міг працювати, мав інвалідність, не міг забезпечувати себе продуктами харчування, не міг приготувати собі їжу, то висновок суду першої інстанції про невідповідність безпорадного стану спадкодавця не відповідає встановленим обставинам справи. Однак суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідків. Звертає увагу, що судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 доглядала та утримувала ОСОБА_6 , а також проживала з ним до смерті. Таким чином, з огляду на принцип верховенства права, ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем другої черги, має право на спадкування в першій черзі спадкоємців, оскільки протягом тривалого часу доглядала та утримувала тяжко хворого ОСОБА_6 . Крім того, зазначає, що висновок суду першої інстанції, що лише в останній місяць перед смертю його стан здоров`я погіршився не відповідає дійсним обставинам справи та життя померлого. Насправді ж, стан померлого в останній місяць перед смертю став критично тяжким. Також, вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що померлий не був у безпорадному стані не відповідає обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_1 та її представниць на підтримання апеляційної скарги, позивачки ОСОБА_4 та її представниці в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів первісної позовної заяви, відзиву на неї, зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , апеляційної скарги, а також усних та та письмових пояснень учасників справи у судах першої іта апеляційної інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. ч.5 ст. 1224, ч.2 ст. 1259, ст. 1261 ЦК України, п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», абз. 3 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», ч.1 ст.4, ст. 12, ч.1 ст. 13, ст. 76, ст. 81, ст. 141 ЦПК, та задовольняючи частково позов ОСОБА_4 і відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , виходив з того, що згідно свідоцтва про право власності від 10.10.1996 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної приватної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Згідно з даними технічного паспорта квартира складається з трьох житлових кімнат житловою площею 39,5 кв.м., загальною площею 64,30 кв.м. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.07.2016 року, Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою 09.12.2011 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_1 . Такж суд встановив, що 26.12.1998 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зареєстровано шлюб, що підтверджуються копією повторно виданого свідоцтва про шлюб. Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Суд встановив, що 20.07.2016 року позивач звернулася до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріально округу Петельки І.В. з заявою про прийняття спадщини за законом та прийняла спадщину, а також 15.11.2016 року подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , що стверджується копіями відповідних заяв та оглянутою в судовому засіданні копією спадкової справи. Згідно копії постанови, нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій, оскільки заявником не було надано оригіналів правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. Суд зазначив, що позивач звернулась до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, яке мотивує тим, що будучи спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6 не може оформити свої спадкові права, оскільки оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 немає, а відповідач такі не надає. Суд встановив, що між сторонами дійсно існує спір щодо права ОСОБА_4 на частку у спадковому майні, сама відповідач це підтверджує як у відзиві на первісний позов, так і подаянням самого зустрічного позову про позбавлення позивача права на спадкування. Відповідач сама зазначила, що не надавала та не надасть правовстановлюючі документи на квартиру до вирішення спору в суді. Таким чином, суд вважав, що у іншому позасудовому порядку в даній ситуації позивач не може оформити свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду із позовом. Суд вважав, що в цій частині доводи відповідача про передчасність та безпідставність заявлених вимог є безпідставними. Також суд зазначив, що відповідач зустрічний позов мотивує тим, що позивач ОСОБА_4 ухилялась від надання допомоги ОСОБА_6 , який тяжко хворів, у зв`язку із чим був у безпорадному стані. Натомість вона, відповідач ОСОБА_1 , протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала ОСОБА_6 , який через тяжку хворобу був у безпорадному стані. Згідно відповіді Комунальної 6-ої міської поліклініки м. Львова ОСОБА_6 перебував на Д-обліку у сімейного лікаря Комунальної 6-тої міської поліклініки м. Львова з 14.08.2015 року з діагнозом: Цироз печінки змішаної етіології (вірусний гепатит С+токсико-аліментарний), активна фаза, клас В. Потральна гіпертензія. Гепатолієнальний синдром. Асцит. В жовтні 2015 року Личаківською міжрайонною МСЕК визнаний інвалідом III групи загального захворювання терміном на один рік. Суд встановив, що померлий ОСОБА_6 дійсно хворів, перебував на Д-обліку у сімейного лікаря Комунальної 6-тої міської поліклініки м. Львова з 14.08.2015 року з діагнозом: Цироз печінки змішаної етіології (вірусний гепатит С+токсико-аліментарний), активна фаза, клас В. Потральна гіпертензія. Гепатолієнальний синдром. Асцит. В жовтні 2015 року Личаківською міжрайонною МСЕК визнаний інвалідом III групи загального захворювання терміном на один рік. Таким чином згідно висновку МСЕК він був працездатним, стороннього догляду не потребував. Окрім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 суду пояснили, що ОСОБА_6 дійсно хворів, сам не готував їсти, останнім часом не працював, між ним та дружиною дійсно виникали конфлікти і він проживав із відповідачкою, яка його доглядала та утримувала. Разом з тим, свідки також зазначили, він самостійно пересувався, виходив на вулицю, зловживав алкоголем, але обслуговував себе і лише в останній місяць перед смертю його стан здоров`я погіршився. Таким чином, суд прийшов до переконання, що доводи відповідача про те, що померлий ОСОБА_6 через тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, належними та допустимими доказами не підтверджені. Окрім того, суд врахував, що померлий та позивач перебували у зареєстрованому шлюбі, позивачка певний час їздила на заробітки за кордон, оскільки у подружжя була донька, яка народжена позивачем, але в актовому записі померлий не записаний батьком, хоч визнавав своє батьківство, і позивач заробляла кошти на утримання дитини. На час відсутності позивачки донька проживала із померлим, також доглядала його. Такі відносини влаштовували подружжя, оскільки ніхто з них не ініціював розірвання шлюбу в суді. А тому суд вважав, що доводи відповідача про те, що позивач ухилялася від надання допомоги померлому також належними і допустимими доказами не підтверджені. Тому суд прийшов до висновку про те, що підстав для задоволення позову відповідача про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнання за ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 немає і такий позов є безпідставним. Оскільки суд встановив, що підстав для усунення від спадкування ОСОБА_4 немає, оригіналу правовстановлюючого документу позивач немає, а відповідач такий надавати відмовилась, що порушує права позивача, а тому первісний позов в частині визнання права власності на спадкове майно є підставним та підлягає до задоволення. Окрім цього, суд зазначив, що позивач просить в первісному позові також усунути перешкоди в користуванні вказаною квартирою. Разом з тим, в цій частині позов до задоволення не підлягає, оскільки на даний час права позивача не порушені. Дійсно, суд встановив, що відповідач замінила замки у спірній квартирі, але вона є співвласником квартири, позивач на час виникнення спору право власності на іншу частку квартири не успадкувала, право власності не зареєструвала. Таким чином, права позивача в частині користуванням спірною частиною квартири не порушені, оскільки вона такі ще не набула. Також суд вважав, що у відповідності до ст.141 ЦПК України, з врахуванням задоволення позову в частині, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, які складаються із судового збору за позовну вимогу майнового характеру в розмірі 868,7 грн. В іншій частині суд вважав, що судові витрати слід залишити за сторонами.

Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону та вимогам закону.

14.04.2017 ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 звернулась в суд із позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Петелька І.В., у якому просила:

?визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом за чоловіком ОСОБА_6 ;

?зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_4 в користуванні вказаною квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивувала тим, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної приватної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , який був чоловіком позивача. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Позивач 20.07.2016 року звернулася до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріально округу Петельки І.В. з заявою про прийняття спадщини за законом. Також 15.11.2016 року позивач подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки не надала оригіналів правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. Позивач не змогла надати оригінали документів, оскільки відповідач, яка є власником 1/2 частини вказаної квартири згідно свідоцтво про право на спадщину за заповітом, їх не надає, не допускає позивача до свого майна та чинить перешкоди в користуванні ним. Таким чином, позивачка як спадкоємець першої черги після смерті чоловіка має право на спадкування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 . Інших спадкоємців не має та станом на 13.11.2016 року закінчився 6-ти місячний строк для прийняття спадщини.

1.03.2018 ОСОБА_1 звернулася в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Петелька І.В., у якому просила:

?усунути ОСОБА_4 від права на спадкування спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

?надати право на спадкування ОСОБА_1 , спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в Комунальній міській клінічній лікарні швидкої допомоги помер ОСОБА_6 , який є рідним братом ОСОБА_1 та чоловіком ОСОБА_4 . Померлий перебував на Д обліку у сімейного лікаря Комунальної 6-тої міської поліклініки м. Львова з 14.08.2015 року з діагнозом: Цироз печінки змішаної етіології (вірусний гепатит С+токсико-аліментарний), активна фаза, клас В. Потральна гіпертензія. Гепатолієнальний синдром. Асцит. В жовтні 2015 року Личаківською міжрайонною МСЕК визнаний інвалідом 3 групи загального захворювання терміном на один рік. В останні роки свого життя ОСОБА_6 тяжко хворів, потребував спеціального харчування, постійних медичних оглядів та лікування. Перед смертю стан ОСОБА_6 , почав різко погіршуватись. З дружиною ОСОБА_6 не проживав, за ним дружина не доглядала, жодної допомоги, в тому числі матеріальної не надавала, хоча усвідомлювала, що чоловік перебуває в тяжкому стані, на лікування, здачу аналізів та спеціальне харчування регулярно витрачається значна сума коштів. ОСОБА_6 не працював, отримував пенсію по інвалідності, а його сестра ОСОБА_1 , працювала та працює дотепер на посаді завідувач кафе у ТзОВ Рось- ТГ. Заробітна плата ОСОБА_1 , у 2015-16 роках становила 1500 грн. щомісячно. Таким чином загальний дохід ОСОБА_1 та ОСОБА_6 становив приблизно 3000 грн. щомісячно. Практично всі доходи витрачалися на лікування, обстеження та харчування ОСОБА_6 . Перебуваючи в такому становищі, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 неодноразово зверталися до відповідача з метою надання допомоги у догляді за хворим, проте такої допомоги від ОСОБА_4 померлий так і не дочекався. Відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були неприязними та зустрічі з дружиною викликали у хворого негативні емоції, які були протипоказаними йому за станом здоров`я. Останній навіть викликав поліцію. Стверджує, що опікувалась та доглядала за хворим ОСОБА_6 саме сестра ОСОБА_1 , також займалась його похоронами. Так, ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги, проте вона фактично прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала з спадкодавцем.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частинами четвертою-шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Як вбачається із матеріалів справи, вірно встановлено судом першої інстанції та сторонами не спростовано, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної приватної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (свідоцтво про право власності від 10.10.1996 року Т.1 а.с. 6).

Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат житловою площею 39,5 кв.м., загальною площею 64,30 кв.м. (технічний паспорт Т.1 а.с. 5).

26.12.1998 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зареєстровано шлюб, що підтверджуються копією повторно виданого свідоцтва про шлюб (Т.1 а.с. 8).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.07.2016 року вбачається, що Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою 09.12.2011 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_1 (Т.1 а.с.7).

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.1 а.с. 9).

20.07.2016 року позивач ОСОБА_4 звернулася до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріально округу Петельки І.В. з заявою про прийняття спадщини за законом та прийняла спадщину, а також 15.11.2016 року подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , що стверджується копіями відповідних заяв та копією спадкової справи.

15.11.2016 року Приватний нотаріус Львівського міського нотаріально округу Петелька І.В. постановою відмовив ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки заявницею не було надано оригіналів правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно (Т.1 а.с.12)

Також, судом першої інстанції правильно встановлено, що померлий ОСОБА_6 за певний період часу перед смертю дійсно хворів, перебував на Д-обліку у сімейного лікаря Комунальної 6-тої міської поліклініки м. Львова з 14.08.2015 року з діагнозом: Цироз печінки змішаної етіології (вірусний гепатит С+токсико-аліментарний), активна фаза, клас В. Потральна гіпертензія. Гепатолієнальний синдром. Асцит.

В жовтні 2015 року Личаківською міжрайонною МСЕК визнаний інвалідом III групи загального захворювання терміном на один рік. Також, згідно висновку МСЕК він був працездатним, стороннього догляду не потребував.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 суду також підтвердили, що ОСОБА_6 дійсно хворів, сам не готував їсти, останнім часом не працював, між ним та дружиною дійсно виникали конфлікти і він проживав із відповідачкою, яка його доглядала та утримувала. Разом з тим, свідки також зазначили, він самостійно пересувався, виходив на вулицю, зловживав алкоголем, але обслуговував себе і лише в останній місяць перед смертю його стан здоров`я погіршився.

Тому, на підставі вказаних доказів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що доводи відповідачки ОСОБА_1 про те, що померлий ОСОБА_6 через тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, що могло б бути підставою для застосування ч.5 ст. 1224 та ч.2 ст. 1259 ЦК України, належними та допустимими доказами не підтверджені.

Також, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 свідомо ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_6 , який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, тому знову ж положення ст.1224 ЦК України до ОСОБА_4 застосовані бути не можуть.

Також, суд першої інстанції вірно врахував, що померлий та позивачка перебували у зареєстрованому шлюбі, позивачка певний час їздила на заробітки за кордон, оскільки у подружжя була донька, яка народжена позивачкою, але в актовому записі померлий не записаний батьком, хоч визнавав своє батьківство, і позивачка заробляла кошти на утримання дитини. На час відсутності позивачки донька проживала із померлим та, також, доглядала його.

За таких обставин, колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, з правильним посиланням на норми закону та їх тлумачення судом касаційної інстанції, що додаткового дублювання у рішенні суду апеляційної інстанції не потребує.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, їх не спростовують та по суті зводяться до переоцінки стороною доказів, оцінених судом, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2021 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Т.І. Приколота

М.М. Шандра