Провадження № 6/461/176/21
23.11.2021 року м. Львів
Галицький районний суд міста Львова
у складі - головуючого судді: Мисько Х.М.,
при секретарі судового засідання: Рум`янцевої Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича про визначення частки майна боржника у майні, -
Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. в судове засідання не прибув, скерував на адресу суду заяву про розгляд подання без його участі. Подання підтримує повністю, просить задовлити.
Представник стягувача АТ «Укргазбанк» у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.
Боржник ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.
Суд проводить розгляд подання у відсутності вказаних учасників справи, оскільки їх неявка, згідно положень ч.2 ст.443 ЦПК України, не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Відповідно положень ст.446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26.12.2014 року заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення Галицького районного суду м. Львова від 06.06.2014 року у цивільній справі за позовом АТ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації залишено без задоволення.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26.05.2015 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 відхилено. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 06.06.2014 року залишено без змін.
На підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_5 від 30.09.2005 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 .
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. від 15.10.2020 року накладено арешт на майно боржника, з метою забезпечення повного та фактичного виконання рішення суду, в межах виконавчого провадження №63292938.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №263204051 від 25.06.2021 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9 .
З акту приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. від 30.09.2021 року вбачається, що після виходу за адресою: АДРЕСА_1 не виявлено майна боржника, на яке можна накласти стягнення.
Згідно з ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Відповідно до ст.443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця у десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб.
Згідно ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Згідно із ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до положень ч.2 ст.366 ЦК України, кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.
Правовий аналіз положень статей дає підстави для висновку, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав та на неї кредитором може бути звернуто стягнення у рахунок погашення боргу шляхом вимоги продажу цієї частки з публічних торгів.
Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до змісту ст.370 ЦК України, частки кожного із співвласників у спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
У пунктах 28 і 29 своєї постанови від 15.01.2020 року у справі № 367/6231/16-ц Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі №822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18), зробила такий правовий висновок:поняття "визначення частки" і "виділення частки в натурі" є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.
Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 464/2227/17 зазначив, що, задовольняючи подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з нього боргу. Визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.
За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з боргу із боржника, який не має іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.
При цьому, суд зауважує, що визначення частки майна боржника не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.
Отже, виходячи із змісту ст.ст.356, 368, 372ЦК України та закріпленій в них презумпції рівності часток співвласників, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 належить частка в розмірі 1/3 квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
З урахуванням того, що рішення суду боржником не виконується, їй на праві спільної сумісної власності належить 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку, що подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст.357,366,371,372 ЦК України, ст.443 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича про визначення частки майна боржника у майні задоволити.
Визначити, що ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) належить на праві власності 1/3 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52,70 кв.м.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.
Роз`яснити учасникам справи, що у разі невручення ухвали суду у день її складення, вони мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення учаснику. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Суддя Мисько Х.М.