КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року місто Київ

справа № 755/13736/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Марфіної Н.В., повний текст рішення складено 01 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила:

визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування вимог посилалася на те, що ОСОБА_5 був власником квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності, що було видано 18 липня 2012 року Головним управлінням житлового забезпечення КМДА.

Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеного майна.

Зазначала, що спадкоємцями майна за законом після смерті ОСОБА_5 були ОСОБА_4 , як батько померлого та ОСОБА_1 , як дружина померлого.

Посилалася на те, що ОСОБА_4 за життя не зміг оформити своїх спадкових прав та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки в межах спадкової справи №5-2016, заведеної приватним нотаріусом КМНО Солом'яною Л.В., після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , відбулось два судових провадження: №755/18353/16-ц за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного у місті Києві управління юстиції про визнання шлюбу недійсним; №755/457/17-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус КМНО Солом`яна Л.В., про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності.

Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11 квітня 2018 року. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі у вигляді 1/2 частини вищезазначеного нерухомого майна.

Зазначала, що за життя ОСОБА_4 , 06 квітня 2018 року склав заповіт відповідно до якого на випадок своєї смерті зробив розпорядження, а саме: з належного йому на праві власності майна: квартиру АДРЕСА_1 він заповідав ОСОБА_6 .

Посилалася на те, що за життя ОСОБА_6 звернулась до приватного нотаріуса КМНО Бродського В.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , на яку отримала відмову у видачі свідоцтва за вих. №49/02-14 від 27 березня 2019 року, у зв`язку з тим, що відповідно до матеріалів спадкової справи №5-2016, заведеної приватним нотаріусом КМНО Солом`яною Л.В., ОСОБА_4 був батьком померлого ОСОБА_5 та в межах строку, передбаченого ст.1270 ЦК України, подав заяву про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України.

Вказувала, що крім цього спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України є дружина померлого - ОСОБА_1 , яка в межах строку, передбаченого ст.1270 ЦК України, подала заяву про прийняття спадщини. В матеріалах цієї спадкової справи відсутні видані на ім`я ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, ОСОБА_4 прийняв спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 свого сина ОСОБА_5 , але не оформив своїх спадкових прав.

Зазначала, що в матеріалах спадкової справи №4-2018, заведеної приватним нотаріусом КМНО Юрченком В.В. після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , відсутні документи, що підтверджують право власності померлого на квартиру АДРЕСА_1 , вказано, що ОСОБА_6 , як спадкоємцем за заповітом, нотаріусу не надані оригінали документів, що могли б підтвердити право власності померлого на зазначену квартиру.

Посилалась на те, що ОСОБА_6 за життя не змогла оформити своїх спадкових прав та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_6 , яка за життя склала заповіт на позивача.

Зазначала, що 18 січня 2020 року вона звернулась до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федоренка О.І. із заявою №2 про прийняття спадщини за заповітом після смерті її матері. Інших спадкоємців майна ОСОБА_6 не має

Посилалась на те, що 22 червня 2020 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федоренком О.І. було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено їй, ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії, оскільки згідно п. 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання спадкоємцем правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, а у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 5495,22 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, вказувала, що заповіт складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 є нікчемним, у зв`язку із тим, що на час відкриття спадщини квартира не належала заповідачу на праві власності.

Посилалась на те, що перший заповіт викладений всупереч чинному законодавству України, не зрозуміло та викликає суперечки, а саме зазначено: «роблю таке розпорядження: з належного мені на праві власності майна: квартиру», хоча, ні на момент оформлення першого заповіту, ні на момент відкриття спадщини, квартира так і не належала ОСОБА_4 на праві власності.

Зазначала, що вказаний заповіт викладений всупереч ст.1236 ЦК України, тому представники ОСОБА_1 спирались саме на ч.4 ст.1236 ЦК України, відповідно до якої, чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Вказувала, що оскільки у ОСОБА_4 станом на момент його смерті (момент відкриття спадщини) не було права розпорядження (права власності) щодо квартири, перший заповіт є нечинним, а отже до ОСОБА_6 не відбувся перехід прав та обов`язків за спадкоємцем ОСОБА_4 .

Посилалась на те, що ОСОБА_4 звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті сина ОСОБА_7 , не здійснив обов`язок встановлений ст.1297 ЦК України, тому враховуючи ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 334, ч.1 ст.1297 ЦК України, та те, що ОСОБА_4 не здійснив державну реєстрацію права на квартиру, він не був наділений правами власника на розпорядження цією квартирою.

Зазначала, що судом не встановлено коло спадкоємців саме щодо квартири. Оскільки, ОСОБА_6 не є спадкоємцем за ОСОБА_4 та не відбувся перехід спадщини за заповітом, то суд був зобов`язаний встановити, які особи будуть спадкоємцями на 1/2 частину квартири за ОСОБА_4 .

Посилалась на те, що 04 січня 2017 року, 20 січня 2017 року, 03 лютого 2017 року ОСОБА_4 здійснював дії щодо подання до приватного КМНО Солом`яної Л.В. заяви щодо зупинення вчинення нотаріальних дій по спадковій справі, заведеній після смерті його сина у зв`язку з наявністю спору у справі №755/18353/16-ц.

Зазначала, що 24 травня 2017 року судом у справі №755/18353/16-ц позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного в місті Києві управління юстиції про визнання шлюбу недійсним - повернуто позивачу, роз`яснивши, що для вирішення цього спору потрібно звернутися до суду за місцем реєстрації проживання відповідача. Після набрання законної сили ухвалою, ОСОБА_4 не звертався до нотаріуса Солом`яної Л.В. з проханням поновити нотаріальну дію, для того щоб він міг виконати свій обов`язок встановлений ст.1297 ЦК України та отримати свідоцтво про право на спадщину за 1/2 квартири.

Вказувала, що судом, не взято до уваги, що предметом спору у справі №755/457/17 за позовною заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності є квартира АДРЕСА_3 , тобто відповідно до п.4 ст.42 Закону України «Про нотаріат» зупинилась тільки така нотаріальна дія, як видача свідоцтва про права на спадщину щодо квартира АДРЕСА_3 .

Посилалась на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права встановивши, що позивач також набула права на вказану спадщину за заповітом після смерті своєї матері, однак у позасудовому порядку оформити право власності в порядку спадкування позивач можливості не має, оскільки ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_6 своїх спадкових прав не оформили, у зв`язку із чим правовстановлюючі документи на квартиру наявні лише на ім`я ОСОБА_5 не відповідає обставинам справи №755/13736/20.

Зазначала, що виходячи зі змісту статті 392 ЦК України, ОСОБА_2 не доведено, що вона є власником 1/2 частини квартири, оскільки таке право виникає не з дати прийняття спадщини, а з дати реєстрації права власності, й це право оспорюється або не визнається іншою особою, або те, що вона втратила документ, який засвідчує саме її право власності, а чинним законодавством України не передбачено такого способу захисту прав, як визнання права власності на чуже нерухоме майно шляхом ухвалення судового рішення.

21 вересня 2021 року від позивача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання посилалася на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

18 жовтня 2021 року представник відповідача подала відповідь на відзив позивача.

В судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Третя особа Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність третьої особи на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновкомсуду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належну померлому квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Спадкоємцями за законом майна померлого ОСОБА_5 були: його батько ОСОБА_4 та його дружина - відповідач по справі ОСОБА_1

26 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса КМНО Солом'яної Л.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_5

27 липня 2016 року до приватного нотаріуса КМНО Солом'яної Л.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернувся батько померлого ОСОБА_4 .

Приватним нотаріусом КМНО Солом'яною Л.В. булозаведено спадкову справу №5-2016до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 .

Як зазначала позивач, ОСОБА_4 за життя не зміг оформити своїх спадкових прав та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сина ОСОБА_5 , оскільки в провадженні суду перебували справи: №755/18353/16-ц за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного у місті Києві управління юстиції про визнання шлюбу недійсним; №755/457/17-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус КМНО Солом`яна Л.В., про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності.

З копії матеріалів спадкової справи №5-2016 щодо майна померлого ОСОБА_5 вбачається, що нотаріусом не видавались свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ані батьку померлого ОСОБА_4 , ані дружині померлого ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , як спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 у вигляді квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 у відповідних частках - по 1/2 кожному.

06 квітня 2018 року ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: з належного йому на праві власності майна: квартиру АДРЕСА_1 останній заповідав ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 .

18 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

25 квітня 2018 року із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 , зокрема стосовно квартири АДРЕСА_1 згідно заповіту від 06 квітня 2018 року звернулась ОСОБА_6 .

Приватним нотаріусом КМНО Юрченко В.В. було заведено спадкову справу №4-2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4

27 березня 2019 року ОСОБА_6 подала приватному нотаріусу КМНО Юрченко В.В. заяву про видачу їй свідоцтв про право на спадщину в межах спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_4 , зокрема і стосовно квартири АДРЕСА_1 .

27 березня 2019 року приватний нотаріус КМНО Юрченко В.В. видав на ім`я ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину за заповітом стосовно майна померлого ОСОБА_4 , а саме щодо гаражу № НОМЕР_1 в ГБК «Русанівський-1» по вул. Євгена Сверстюка, 52 в місті Києві та щодо автомобіля марки «Пежо», модель 605, 1995 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

При цьому, листом №49/02-14 від 27березня 2019 року приватний нотаріус КМНО Юрченко В.В. повідомив спадкоємцю ОСОБА_6 про те, що в матеріалах спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_4 відсутні документи, які підтверджують його право власності на квартиру АДРЕСА_1 і такі документи спадкоємцем за заповітом не надані. Наявна в матеріалах спадкової справи копія свідоцтва про право на житло від 18липня 2012 року підтверджує право власності ОСОБА_5 на зазначену квартиру і після його смерті спадщина прийнята спадкоємцями першої черги: батьком ОСОБА_4 та дружиною ОСОБА_1 . ОСОБА_4 прийнявши спадщину після смерті свого сина ОСОБА_5 своїх спадкових справ не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , яка була матір`ю позивача ОСОБА_2

19 квітня 2019 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося , і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла повністю своїй дочці ОСОБА_2

18 січня 2020 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федоренко О.І. із заявою про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_6 згідно заповіту.

Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федоренко О.І. було заведено спадкову справу №2-2020до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Чоловік померлої ОСОБА_6 - ОСОБА_8 своєю заявою від прийняття спадщини відмовився.

У травні 2020 року ОСОБА_2 вернулась до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федоренко О.І. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 стосовно гаражу № НОМЕР_1 в ГБК «Русанівський-1» по вул. Євгена Сверстюка, 52 в місті Києві та відповідне свідоцтво позивачу було видане.

Постановою від 22червня 2020 року приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федоренко О.І. відмовив позивачуу видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом стосовно квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на нерухоме майно та роз`яснив спадкоємиці її право звернутись до суду за захистом своїх прав.

За нормою ч.1 ст.15 ЦКУкраїни кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦКУкраїни право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (1220 ЦК України).

Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст.1223 ЦК України).

Згідно положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст.1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.1267, 1278 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування (ст.1235 ЦК України).

Статтею 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Проте вказаною нормою, як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (стаття 1299 ЦК України).

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №523/3522/16-ц, від 09 липня 2020 року у справі №462/2297/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 15липня 2020 року у справі №355/340/17-ц наведено правовий висновок про те, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК. Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що покійний ОСОБА_4 у встановленому законом порядку та строк прийняв спадщину після померлого сина ОСОБА_5 , яка складаєтьсяіз 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_6 у свою чергу прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 згідно складеного на її ім`я заповіту, до складу якої увійшло вказане нерухоме майно, дійшов правильного висновку, що позивач ОСОБА_2 також набула права на вказану спадщину за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_6 .

Отже, наявні правові підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що заповіт складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 є нікчемним, у зв`язку із тим, що на час відкриття спадщини квартира не належала заповідачу на праві власності, колегія суддів відхиляє, оскільки положеннями ст.1236 ЦК України передбачено право заповідача охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Обставини, на які посилаєть відповідач в обґрунтування своїх заперечень, зокрема щодо нечинності вказаного заповіту не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування, оскільки вказаний заповіт є чинним.

Посилання сторони відповідача на те, що оскільки ОСОБА_4 не здійснив державну реєстрацію права власності на квартиру після смерті сина, отже останній не був наділений правами власника на розпорядження цією квартирою, колегія суддів вважає неспроможними, так як відсутність реєстрації права власності на частину спірної квартири за ОСОБА_4 , а також відсутність у останнього свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті свого сина, не позбавляло його права на складання заповіту щодо спірного майна та не було перешкодою для реалізації ОСОБА_6 права на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та не є перешкодою для реалізації ОСОБА_2 права на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

Посилання в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 та Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі №523/5506/14-ц, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у вказаних постановах суд не вирішував питання щодо набуття права власності у порядку спадкування та/або можливості спадкування права на нерухоме майно у разі відсутності свідоцтва про право власності, а лише вказав, що особа, яка отримала спадщину для реалізації правомочностей власника має зареєструвати за собою право власності. Отже, правовідносини у справах №6-164цс12, №523/5506/14-ц та даній справі є відмінними.

Частиною 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Положеннями частини 1 статті 115 ЦПК України визначено, що висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач до апеляційної скарги долучила висновок науково-правової експертизи щодо доктринального тлумачення та застосування окремих норм і положень спадкового права в конкретних правовідносинах від 04 серпня 2021 року №126/137-е, складений науково-правовим експертом старшим науковим співробітником Інституту держави і права імені В.М.Корецького НАН України Перверзєвою О.С.

Частиною 1 статті 114 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо:

1) застосування аналогії закону чи аналогії права;

2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі.

Колегія суддів не приймає доданий до апеляційної скарги висновок, оскільки останній до суду першої інстанції не подавався відповідачем, він не був предметом дослідження суду першої інстанції, а також відповідач не обґрунтувала та не надала доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.

При цьому, правових підстав для надання до суду висновку експерта у галузі права визначених ч.1 ст.114 ЦПК України колегія суддів не вбачає.

В апеляційній скарзі відсутні доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: