Справа № 473/405/21
РІШЕННЯ

іменем України

"12" лютого 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Ротар М.М.

при секретарі Пащенко Ю.В.

за участю заявника ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

встановив

05 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, строком на 6 місяців, стосовно ОСОБА_2 , внаслідок вчинення ним систематичного психологічного та фізичного насильства, зокрема: заборонивши останньому перебувати в місці проживання (перебування) заявниці, за адресою: АДРЕСА_1 ; в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_1 ..

Ухвалою суду від 05.02.2021 року було відкрито провадження по справі та справу призначено до судового розгляду.

Заявниця ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги заяви підтримала та просила її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволені заяви, оскільки вважав її безпідставною.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, заслухавши заявника, заінтересовану особу, свідка, дослідивши матеріали кримінального провадження №00000034, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом враховані та виконані приписи ст. 294 ЦПК України, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені ІV розділом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що учасники справи, а саме заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 є тещею та зятем, оскільки ОСОБА_2 одружений на дочці заявника ОСОБА_3 .. Учасники справи проживають за однією адресою АДРЕСА_1 , дані факти не заперечувалися в судовому засіданні.

За ознаками кримінального правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 125 КК України 21.01.2021 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В ході досудового розслідування було допитано потерпілу ОСОБА_4 , котра пояснила, що 16.01.2021 року, вона перебувала за місцем свого мешкання, близько 14:00 год., перебуваючи у власній кімнаті вона почула в приміщені коридору сторонні звуки, та вона вирішила вийти подивитись що трапилось. Вийшовши до коридору вона побачила там свою рідну доньку ОСОБА_3 та її чоловіка ОСОБА_5 та те, що її чоловік тримає її за руки,на її запитання, що трапилося отримала відповідь нецензурною лайкою, після чого він підійшов до потерпілої взяв її за одяг та почав штовхати( шарпати), від даних дій вона отримала тілесні ушкодження. Після чого не зверталась до органів поліції так як вважала , що конфлікт буде вирішено мирним шляхом.

Було допитано в якості свідка ОСОБА_3 котра є донькою ОСОБА_1 , котра пояснила, що 16.01.2021 року, близько 13 год. 30 хв. вона перебуваючи за місцем свого мешкання, де також мешкає ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 . Цього ж дня в неї разом з чоловіком виник словесний конфлікт з приводу побутових проблем. Та в даний конфлікт втрутилась її мати ОСОБА_1 та почала чіплятись до її чоловіка з приводу того, що він начебто її бив про те він з нею лише розмовляв. В цей момент ОСОБА_2 взяв за руки ОСОБА_1 а саме за зап`ястя повернув її та провів до її кімнати. На її зап`ясті, а саме на лівій руці, перебував металевий браслет, котрим вона неодноразово собі дряпала руку на зап`ясті з власної необережності. Та коли ОСОБА_2 вів її до кімнати ОСОБА_6 стало зле та ОСОБА_3 викликала карету швидкої медичної допомоги.Та ніхтотілесні ушкодження ОСОБА_1 не спричиняв, та чому саме вона звернулась до органів поліції їй не відомо.

Постановою дізнавача СД Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції Шпак Р.В. було закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу відносно ОСОБА_2 обмежувального припису строком на шість місяців з підстав застосування останнього по відношенню до неї психологічного та фізичного насильства, яке проявляється в спричиненні їй тілесних ушкоджень.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні.

07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь;

економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Судом встановлено, що всі долучені до матеріалів справи документи на які посилається заявниця свідчать про те, що вона звернулася до державних органів з повідомленням щодо домашнього насильства.

Проте, зазначені докази не містять підтверджуючий інформації щодо домашнього насильства, а саме з постанови дізнавача СД Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції Шпак Р.В. про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення не підтверджено дійсного завдання такого насильства. Інші посилання та докази щодо застосування психологічного та фізичного насильства в матеріалах справи відсутні.

Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суду необхідно встановити, чи є зазначені заявником в обґрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дати їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів щоб запобігти домашньому насильству в подальшому.

Відповідно до п.п. 7, 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Судом встановлено, що між сторонами існують не приязні стосунки, однак з огляду на встановлені судом обставини та за результатами судового розгляду не встановлено, що ОСОБА_2 чинить відносно ОСОБА_1 фізичне насильство щодо запобігання якому у суду були б підстави застосувати положення чинного Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не встановлено судом і обставин, які відповідно до положень цього ж Закону свідчили б про психологічне насильство ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 ..

За встановлених судом обставин, відносини між сторонами не є такими за умови яких суд прийшов би до висновку про наявність домашнього насильства та необхідність застосування відносно ОСОБА_2 обмежувальних приписів з метою протидії домашньому насильству відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а відтак заявлені ОСОБА_1 вимоги не підлягають задоволенню судом.

З огляду на висновки суду, про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник був звільнений при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству, ст.ст. 141, 294, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд

ухвалив

у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 16 лютого 2021 року.

Суддя М.М. Ротар