Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7617/20 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 70 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира, ухвалене 14 вересня 2021 року суддею Сингаївським О.П. у м. Житомирі,

у справі №296/7617/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на своє утримання у зв`язку з продовженням навчання,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з батька ОСОБА_1 аліменти на своє утримання на період навчання у розмірі 5000 грн щомісячно. В обґрунтування позову зазначив, що він досяг повноліття та продовжує навчання на денній формі факультету комп`ютерно-інтегрованих технологій, мехатроніки і робототехніки Державного університету «Житомирська політехніка» з бюджетною основою фінансування. У зв`язку з навчанням він потребує матеріальної допомоги, якої батько йому не надає, хоча має таку змогу, оскільки є фізично здоровим, неофіційно працює будівельником, щомісячно в середньому заробляє 18000-20000 грн, придбав автомобіль, інших утриманців не має.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 вересня 2021 року, з урахуванням ухвали суду від 12 жовтня 2021 року про виправлення описки, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1500 гривень щомісячно на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21 вересня 2020 року на час його навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-річного віку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 за безпідставністю.

Вважає, що позивачем не доведено його можливість надавити матеріальну допомогу на навчання. У 2020 році колишня дружина через суд зняла його з реєстрації місця проживання, у зв`язку з чим він не може працевлаштуватися і надав суду довідку про відсутність доходу у 2020 році. У 2021 році він підробляв неофіційно, але цих грошових коштів вистачало на задоволення його мінімальних потреб.

Тому, вважає, що він не може з об`єктивних причин надавати матеріальну допомогу на навчання сина, а останній має достатні кошти на проживання. Вказав, що автомобіль, який перебуває у його власності є вживаним та придбаний ним за кошти матері.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначив, що доводи відповідача про наявність у нього ( ОСОБА_2 ) достатніх коштів для проживання є безпідставними, так як він не працює, а витрати на придбання комп`ютерної техніки здійснені його бабусею за рахунок кредитних коштів, оскільки без такого обладнання він не мав би змоги навчатися. Також вказав про безпідставність інших наведених відповідачем аргументів.

У письмових запереченнях на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 послався на правдивість його доводів апеляційної скарги, вказав на майнові спори з колишньою дружиною, матеріальне становище діда та баби його сина. Також вказав про упереджене ставлення до нього суду. Надав пораду своєму сину щодо навчання і необхідності самостійно заробляти кошти.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 3). Повнолітній син проживає разом з матір`ю в АДРЕСА_1 (а.с. 13).

ОСОБА_2 є студентом денної форми навчання факультету комп`ютерно-інтегрованих технологій, мехатроніки і робототехніки Державного університету «Житомирська політехніка» з бюджетною основою фінансування, термін якого триває з 21.09.2020 по 30.06.2024 (а.с.6). Стипендію позивач не отримує.

Матеріали справи свідчать, що відповідач є працездатним, офіційно не працює, інформація про доходи останнього за 2020 рік у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відсутня (а.с.51).

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що син ОСОБА_1 продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, яку відповідач може надавати, оскільки є працездатним. Водночас, суд вважав недоведеним розмір аліментів у визначеній позивачем сумі 5000 грн, а тому задовольнив позов частково, стягнувши аліменти в сумі 1500 грн щомісячно.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів, вважає безпідставними, оскільки повнолітній син відповідача продовжує навчання, він потребує матеріальної допомоги, так як несе витрати на проїзд до місця навчання, витрати на придбання підручників, зошитів, канцелярських товарів, інших необхідних для навчання речей, одяг та харчування. Навчання на денному відділенні об`єктивно перешкоджає йому займатись діяльністю, направленою на отримання доходу, зокрема, працевлаштуватись.

Водночас, суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, врахував, що відповідач хоча офіційно не працює, проте є працездатним, обставин, які б унеможливлювали надання ним допомоги на утримання сина, який продовжує навчання, не зазначив та доказів на їх підтвердження не надав.

Окрім того, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 19.01.2019 відповідно до договору купівлі-продажу придбав автомобіль марки Opel Calibra д.н.з. НОМЕР_1 , 1992 року випуску. Твердження відповідача у апеляційній скарзі, що даний автомобіль придбаний за грошові кошти матері не доведені належними доказами. В той же час придбання та наявність у користуванні відповідача рухомого майна підтверджує його можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання.

При цьому, встановлений судом розмір аліментів відповідає вимогам розумності і справедливості, буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання.

Посилання ОСОБА_1 на майнові спори з колишньою дружиною, залишення їй спільного майна, наявності кримінальних проваджень щодо самоправних дій колишньої дружини, матеріальне становище діда та баби його сина тощо, на правильність рішення суду першої інстанції не впливають.

Судове рішення головуючого судді Сингаївського О.П. у подібній справі не має преюдиційного значення для вирішення даного спору, а доводи ОСОБА_1 щодо упередженого ставлення до нього суду належними доказами не підтверджені.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не мають правового значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 13 грудня 2021 року.