Справа № 703/3870/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Бойко Л.М.,

за участі представника позивача Шумейко В.І.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 22 вересня 1999 року по 21 січня 2020 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

У період спільного проживання в шлюбі сторони придбали двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 08 червня 2002 року.

Оскільки спірна квартира придбана під час шлюбу, за час подружнього життя, відповідач добровільно не бажає визнати за ним право власності, звернувся до суду та просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа якої 44,4 кв.м., житлова -30,6 кв.м., яка складається із кімнат площами 18,9 кв.м. та 11,7 кв.м., кухні площею 6,0 кв.м. ванної кімнати площею 2,6 кв.м., коридору площею 2,5 кв.м., вбудованої шафи площею 2,2 кв.м., балкону, визнати право власності на 1/2 його частину та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача Шумейко В.І. підтримала позовні вимоги ОСОБА_3 з підстав зазначених у позові та просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа якої 44,4 кв.м., житлова -30,6 кв.м., яка складається із кімнат площами 18,9 кв.м. та 11,7 кв.м., кухні площею 6,0 кв.м. ванної кімнати площею 2,6 кв.м., коридору площею 2,5 кв.м., вбудованої шафи площею 2,2 кв.м., балкону, визнати право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири та стягнути з відповідача понесені судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в сумі 1323 гривні та витрат за надання правничої допомоги в сумі 3000 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що дійсно вона з позивачем в період шлюбу за спільні кошти придбали вищевказану двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Щодо стягнення витрат понесених позивачем під час розгляду справи зазначила, що в даний час має скрутне матеріальне становище та не має змоги сплатити йому вищевказані кошти.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, відповідача надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: у тому числі визнання права.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (офіційне тлумачення частини першої статті 58 викладене в аб. 2 ч. 2 рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року).

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності.

З врахуванням наведеного вище до даних правовідносин підлягає застосуванню чинне на момент їх виникнення законодавство, яке діяло на час придбання спірної квартири АДРЕСА_1 , 08 червня 2002 року .

Відповідно до п.9 постанови Пленуму ВСУ № 16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна й робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, вклади до кредитних установ; паєнагромадження в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; страхова сума, страхове відшкодування, сплачені за рахунок спільних коштів подружжя, страхові платежі, які були повернені при достроковому розірванні договору страхування або які міг би одержати один із подружжя в разі дострокового розірвання такого договору на час фактичного припинення шлюбу; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами. Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС). Вартість майна визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У відповідності до ст. 22 КпШС України (в редакції 1969 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Як вбачається із договору купівлі-продажу 2-х кімнатної квартири від 08 червня 2002 року зареєстрованого в реєстрі за № 2560 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали ОСОБА_2 двокімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Із довідки КП ЧООБТІ № 1112-о від 21 жовтня 2020 року вбачається, що станом на 01 січня 2013 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. 08 червня 2002 року за реєстровим № 2560 (а.с. 11).

Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 2 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 22 вересня 1999 року уклали шлюб та дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_2 » (а.с. 9).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 виданого Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що 21 січня 2020 року сторони розірвали шлюб (а.с.10).

З матеріалів цивільної справи вбачається, що спірна двокімнатна квартира АДРЕСА_1 придбана сторонами під час перебування у шлюбі.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази на предмет підтвердження придбання спірної квартири під час перебування у шлюбі.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Що стосується витрат за надання правничої допомоги суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності зі ст. 133 ч.3 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, повязані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно зі ст. 137 ч.2 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження розміру витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 3000 гривень до суду надано:

- копію договору про надання професійної правничої допомоги від 12 листопада 2020 року укладений між позивачем ОСОБА_3 та адвокатом - Шумейко В.І.;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність № 76 від 11 жовтня 1993 року;

- ордер серія ЧК № 102969 від 10 лютого 2021 року;

- акт виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 12 листопада 2020 року;

- розрахунок суми понесених позивачем судових витрат від 23 листопада 2020 року

- квитанції №25 від 12 листопада 2020 року та № 30 від 30 грудня 2020 року про оплату позивачем адвокату Шумейко В.І. 3000 гривень витрат за надання правничої допомоги.

Статтею 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

Суд приходить до висновку, що позивачем та представником позивача надано суду відповідні належні докази на підтвердження наявності витрат за надання правничої допомоги понесені позивачем, відтак такі підлягають відшкодуванню в розмірі 3000 гривень.

Окрім того, суд зазначає що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати понесені ним у зв`язку із розглядом справи, а саме за виготовлення довідки в КП ЧООБТІ в розмірі 286 гривень та за виготовлення експертної оцінки двокімнатної квартири в розмірі 550 гривень, які підтверджені належними квитанціями №0023/0391 від 21 жовтня 2020 року та № 117 28 жовтня 2020 року.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, відтак відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на корить позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 1323 гривні.

На підставі вищевикладеного та керуючись п.9 постанови Пленуму ВСУ № 16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України, п.48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, ст. ст. ст. 22, 25 КпШС (в ред. 1969 року), ст. ст. 1, 2, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволити.

Визнати що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , частки кожного яких складають по 1/2 частині.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальна площа якої 44,4 кв.м., житлова -30,6 кв.м., яка складається із кімнат площами 18,9 кв.м. та 11,7 кв.м., кухні площею 6,0 кв.м. ванної кімнати площею 2,6 кв.м., коридору площею 2,5 кв.м., вбудованої шафи площею 2,2 кв.м., балкону.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 понесені судові витрати в зв`язку з розглядом справи сумі 836 (вісімсот тридцять шість) гривень, 3000 (три тисячі) гривень витрат за надання правничої допомоги, 1323 (одну тисячу триста двадцять три) гривні витрати у зв`язку зі сплатою судового збору, а всього 5159 (п`ять тисяч сто п`ятдесят дев`ять) гривень.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду, а особами, які не були присутніми під час проголошення судового рішення протягом 30 днів з моменту його отримання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник позивача Шумейко Валентина Іванівна, діє згідно ордера серія ЧК № 102969 від 10 лютого 2021 року.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий О.П.Опалинська