Постанова

Іменем України

03 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 569/12481/15

провадження № 61-15367св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Осіпука В. В., Федонюк С. Ю.,

від 18 вересня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк), про повернення депозитного вкладу.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 03 вересня 2004 року у Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» вона оформила депозитний вклад «Копілка» на таких умовах: сума вкладу - 2 150 доларів США, строк вкладу - 12 місяців, до 03 вересня 2005 року, процентна

ставка - 9 % річних. 03 вересня 2004 року вона внесла грошові кошти на суму 2 150 доларів США, 14 жовтня 2005 року - 650 доларів США.

14 жовтня 2005 року відповідно до договору про депозитний вклад «Копілка дітям» у ПАТ КБ «ПриватБанк» нею було оформлено депозитний вклад на таких умовах: сума вкладу - 7 622, 52 грн, строк вкладу 12 місяців + один день, до 14 жовтня 2006 року, процентна ставка - 15 % річних.

14 жовтня 2005 року вона внесла грошові кошти на суму 7 622, 52 грн,

30 серпня 2006 року вона додатково внесла грошові кошти на суму

6 000 грн, 08 січня 2008 року - 10 000 грн, 19 травня 2008 року - 10 000 грн, 08 жовтня 2009 року - 20 000 грн, 30 березня 2012 року - 20 000 грн.

14 жовтня 2005 року відповідно до договору про депозитний вклад «Копілка дітям» у Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» вона оформила депозитний вклад на таких умовах: сума вкладу - 6 587, 62 грн, строк вкладу 12 місяців + 1 день, до 14 жовтня 2006 року, процентна ставка - 15 % річних. 14 жовтня 2005 року вона внесла грошові кошти на суму 6 587, 62 грн, 30 серпня 2006 року додатково внесено грошові кошти на суму 4 000 грн, у 2007 році - 10 000 грн, 19 травня 2008 року - 10 000 грн,

08 жовтня 2009 року - 20 000 грн, 30 березня 2012 року - 20 000 грн.

04 лютого 2010 року у Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» вона оформила депозитний вклад на таких умовах: сума вкладу - 600 грн, строк вкладу 12 місяців, процентна ставка - 22, 25 % річних.

24 вересня 2010 року відповідно до договору про депозитний вклад «Копілка» у Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» вона оформила депозитний вклад на таких умовах: сума вкладу - 500 грн, строк вкладу - 12 місяців, до 24 вересня 2010 року, процентна ставка - 16, 25 % річних. 24 вересня 2010 року вона внесла грошові кошти в сумі 500 грн.

20 травня 2011 року відповідно до договору про депозитний вклад «Стандарт» в Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» вона оформила депозитний вклад на таких умовах: сума вкладу - 1 500 євро, строк вкладу - 6 місяців, до 20 травня 2012 року, процентна ставка - 7, 5 % річних.

20 травня 2011 року відповідно до договору про депозитний вклад «Депозит VІР» у Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» вона оформила депозитний вклад на наступних умовах: сума вкладу - 340 000 грн, строк вкладу - 12 місяців, до 20 травня 2012 року, процентна ставка - 14 % річних. 20 травня 2011 року вона внесла грошові кошти в сумі 340 000 грн.

20 травня 2011 року відповідно до договору про депозитний вклад «Депозит VІР» у Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» вона оформила депозитний вклад на таких умовах: сума вкладу - 25 000 доларів США, строк вкладу - 12 місяців, до 20 травня 2012 року, процентна ставка - 8, 5 % річних. 20 травня 2011 року вона внесла грошові кошти в сумі 25 000 доларів США.

23 травня 2011 року відповідно до договору про депозитний вклад «Депозит VІР» у Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» вона оформила депозитний вклад на наступних умовах: сума вкладу - 52 000 доларів США, строк вкладу - 12 місяців, до 23 травня 2012 року, процентна ставка - 8, 5 % річних. 23 травня 2011 року нею було внесено грошові кошти в сумі

52 000 доларів США.

30 березня 2012 року відповідно до договору вклад «Стандарт 12 місяців» у Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» вона оформила депозитний вклад на таких умовах: сума вкладу - 10 000 доларів США, строк вкладу 366 днів, до 30 березня 2013 року, процентна ставка - 8,5 % річних. 30 березня 2012 року нею було внесено грошові кошти в сумі

10 000 доларів США.

30 березня 2012 року відповідно до заявки про депозитний вклад «Копілка дітям, 12 місяців» у Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» нею було оформлено депозитний вклад на таких умовах: сума вкладу - 10 000 доларів США, строк вкладу 366 днів, до 30 березня 2013 року, процентна ставка - 8 % річних. 30 березня 2012 року вона внесла грошові кошти в сумі 10 000 доларів США.

Вказувала, що банк не провів розрахунок із нею за договорами депозитного вкладу та не повернув кошти, а повідомлення про розгляд її звернень є формальними і не містять жодних заходів реагування зі сторони відповідача. Умови депозитних договорів встановлюють обов`язок банку повернути вкладникові депозит за закінченням строку його дії, проте банк своїх зобов`язань не виконав.

Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням поданих уточнень, ОСОБА_1 просила суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь грошові кошти:

- за договором про депозитний вклад від 03 вересня 2004 року «Копілка» у розмірі 6 267,68 доларів США;

- за договором про депозитний вклад «Копілка дітям» від 14 жовтня

2005 року у розмірі 181 459, 71 грн;

- за договором про депозитний вклад «Копілка дітям» від 14 жовтня

2005 року у розмірі 171 969, 31 грн;

- за вкладом на рахунку, відкритому 04 лютого 2010 року, в розмірі

40 199, 34 грн;

- за договором вклад «Копілка» від 24 вересня 2010 року у розмірі 24 731, 52 грн;

- за договором вклад «Стандарт» від 20 травня 2011 року у розмірі

1 712, 93 євро;

- за договором вклад «Депозит VІР» від 20 травня 2011 року у розмірі 344 695, 06 грн;

- за договором вклад «Депозит VІР» від 20 травня 2011 року у розмірі 25 187, 31 доларів США;

- за договором вклад «Депозит VІР» від 23 травня 2011 року у розмірі 52 389, 25 доларів США;

- за договором від 30 березня 2012 року вклад «Стандарт 12 місяців» у розмірі 10 080, 13 доларів США;

- заявки від 30 березня 2012 року вклад «Копілка дітям, 12 місяців» - 18 795, 90 доларів США;

- на розрахунковій/ зарплатній картці - 2 700 грн.

Інформація про рух справи у судах

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2016 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення депозитного вкладу задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму неповернутих депозитних вкладів за:

- договором про депозитний вклад «Копілка» від 03 вересня 2004 року

№ SAMDN 0299 у сумі 6 267, 68 доларів США;

- договором про депозитний вклад «Копілка дітям» від 14 жовтня 2005 року № SAMDN 2264 у сумі 18 1459, 71 грн;

- договором про депозитний вклад «Копілка дітям» від 14 жовтня 2005 року № SAMDN 2194 у сумі 171 969, 31 грн;

- договором про депозитний вклад «Копілка» від 24 вересня 2010 року

№ SAMDN 3036 у сумі 24 731, 52 грн;

- договором про депозитний вклад «Стандарт» від 20 травня 2011 року

№ SAMDN 4037 у сумі 1 712, 93 євро;

- договором про депозитний вклад «Депозит VІР» від 20 травня 2011 року № SAMDN 3790 у сумі 344 695, 06 грн;

- договором про депозитний вклад «Депозит VІР» від 20 травня 2011 року № SAMDN 3949 у сумі 25 187, 31 доларів США;

- договором про депозитний вклад «Депозит VІР» від 23 травня 2011 року № SAMDN 4378 у сумі 52 389, 25 доларів США;

- договором про депозитний вклад «Стандарт 12 місяців» від 30 березня 2012 року № SAMDN 8502 у сумі 10 080, 13 доларів США;

- договором про депозитний вклад «Копілка дітям, 12 місяців»

від 30 березня 2012 року№ SAMDN 8503 у сумі 18 795,90 доларів США.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач є громадянкою України, проживає із сім`єю на території України, договори банківського вкладу (депозиту) були укладені між позивачем - громадянкою України та АТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою (резидентом), місцезнаходженням якої є місто Дніпро, а тому банк є належним відповідачем у цій справі.

Суми депозитних вкладів підтверджені позивачем довідкою від 02 травня 2014 року № 25313655 про наявність залишку коштів на рахунках

ОСОБА_1 , яка видана Кримським регіональним управлінням

АТ КБ «ПриватБанк». Доказів на спростування фактів укладення спірних договорів, внесення відповідних грошових сум та наявність їх на рахунках позивача, а також доказів виплати позивачу коштів за депозитними вкладами відповідачем не надано, а судом не встановлено.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 10 червня 2016 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2016 року змінено, зменшено розмір стягнення за:

- договором про депозитний вклад «Копілка» від 03 вересня 2004 року

№ SAMDN 0299 з 6 267,68 до 2 800 доларів США;

- договором про депозитний вклад «Копілка дітям» від 14 жовтня 2005 року № SAMDN 2264 з 181 459,71 грн до 73 622,52 грн;

- договором про депозитний вклад «Копілка дітям» від 14 жовтня 2005 року № SAMDN 2194 з 171 969,31 грн до 70 587,62 грн;

- договором «Стандарт 12 місяців» від 30 березня 2012 року № SAMDN 8502 з 10 080, 13 до 10 000 доларів США;

Відмовлено у частині позовних вимог про стягнення коштів за:

- договором про депозитний вклад «Копілка» від 24 вересня 2010 року № SAMDN 3036 у сумі 24 731, 52 грн;

- договором про депозитний вклад «Стандарт» від 20 травня 2011 року № SAMDN 4037 у сумі 1 712, 93 Євро;

- договором про депозитний вклад «Депозит VІР» від 20 травня 2011 року № SAMDN 3790 у сумі 344 695, 06 грн;

- договором про депозитний вклад «Депозит VІР» від 20 травня 2011 року№ SAMDN 3949 у сумі 25 187, 31 доларів США;

- договором про депозитний вклад «Депозит VІР» від 23 травня 2011 року№ SAMDN 4378 у сумі 52 389,25 доларів США;

- договором про депозитний вклад «Копілка дітям, 12 місяців»

від 30 березня 2012 року № SAMDN 8503 у сумі 18 795,90 доларів США.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд виходив з того, що до стягнення з банку на користь позивача підлягають тільки ті суми і по тих депозитних договорах

(№ SAMDN 0299, № SAMDN 2264,

№ SAMDN 2194 та № SAMDN 8502), які підтверджені оригіналами банківських документів, в тому числі квитанціями про внесення грошових коштів.

Вимоги про стягнення заборгованості за депозитними договорами

№ SAMDN 3036 , № SAMDN 4037, № SAMDN 3790, № SAMDN 3949, № SAMDN 4378 та № SAMDN 8503 не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Вимоги про стягнення депозитного вкладу, відкритого 04 лютого 2010 року на суму 40 199, 34 грн та вкладу на розрахунковій/зарплатній картці на суму 2 700 грн не були предметом апеляційного перегляду.

Довідку № 25313655 від 02 травня 2014 року про залишки коштів на рахунках ОСОБА_1 , видану Кримським регіональним управлінням

АТ КБ «ПриватБанк» колегія суддів вважала неналежним та недопустимим доказом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року касаційну скаргу

АТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Рівненської області

від 10 червня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів виходила з того, що апеляційний суд не врахував, що внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджується як квитанціями про внесення таких коштів, так і видачею ощадної книжки, і в матеріалах цієї справи наявні копії вказаних документів, оригінали яких були досліджені судом першої інстанції, а тому не дотримався встановленого статтею 212 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України 2004 року) принципу оцінки доказів, доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив, а обмежився лише поясненнями, наданими відповідачем, таким чином обмеживши права позивача; не з`ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з`ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 01 лютого 2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2016 року залишено без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суми вкладів позивач підтвердила довідкою № 25313655 від 02 травня 2014 року про наявність залишку коштів на рахунках ОСОБА_1 , яка видана Кримським регіональним управлінням АТ КБ «ПриватБанк». Жодних доказів на спростування фактів укладення спірних договорів, внесення відповідних грошових сум та наявність їх на рахунках позивача, а також доказів виплати позивачу коштів за депозитними вкладами відповідачем не надано, а судом не встановлено. Умови депозитних договорів встановлюють обов`язок банку повернути вкладникові депозит по закінченні строку дії депозитного договору. Відмова АТ КБ «ПриватБанк» від повернення належних позивачу коштів на його вимогу є порушенням умов договору, а також статті 41 Конституції України, якою закріплено принцип непорушності права власності.

Постановою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року касаційну скаргу

АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Рівненської області від 01 лютого 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційний суд виходив з того, що суд апеляційної інстанції не встановив об`єктивно обставини справи на підставі належних та допустимих доказів (документів, які підтверджують внесення через касу банку або перерахунок позивачем коштів з іншого рахунку у заявленому ним розмірі). Висновки апеляційного суду суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом України у постановах від 24 травня 2017 року у справі

№ 201/14226/14-ц (провадження № 6-1692цс16) та від 16 листопада

2016 року у справі № 759/332/15-ц (провадження № 6-1286цс16), про доведеність факту укладення договору банківського вкладу належними доказами.

Постановою Волинського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення депозитних вкладів задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 :

- за договором про депозитний вклад «Копілка» від 03 вересня 2004 року

№ SAMDN 0299 грошові кошти в розмірі 2 800 доларів США;

- за договором про депозитний вклад «Копілка дітям» від 14 жовтня

2005 року № SAMDN 2264 грошові кошти в розмірі 73 622,52 грн;

- за договором про депозитний вклад «Копілка дітям» від 14 жовтня

2005 року № SAMDN 2194 грошові кошти в розмірі 70 587,62 грн;

- за договором вклад «Стандарт, 12 місяців» від 30 березня 2012 року

№ SAMDN 8502 грошові кошти в розмірі 10000 доларів США.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем на підтвердження доводів про укладення договорів банківського вкладу надані такі касові документи - квитанції по кількох депозитних договорах, а саме:

- за договором про депозитний вклад «Копілка» від 03 вересня 2004 року

№ SAMDN 0299 підтверджена внесена сума грошових коштів у розмірі 2 800 доларів США;

- за договором про депозитний вклад «Копілка дітям» від 14 жовтня

2005 року № SAMDN 2264 підтверджена внесена сума грошових коштів у розмірі 73 622,52 грн;

- за договором про депозитний вклад «Копілка дітям» від 14 жовтня

2005 року № SAMDN 2194 підтверджена внесена сума грошових коштів у розмірі 70 587,62 грн;

- за договором вклад «Стандарт, 12 місяців» від 30 березня 2012 року

№ SAMDN 8502 підтверджена внесена сума грошових коштів у розмірі 10 000 доларів США.

За таких обставин апеляційний суд вважав, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові суми саме за зазначеними договорами банківського вкладу (депозиту), оскільки укладення таких договорів підтверджено належними та допустимими доказами.

Вимоги про стягнення грошових сум за іншими договорами суд вважав недоведеними.

Постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року касаційні скарги

АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Волинського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів виходила з того, що суд апеляційної інстанції не виконав вказівки зазначені у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року щодо перевірки належності та допустимості доказів на підтвердження внесення позивачем грошових коштів на депозитні рахунки, а оригінали вказаних договорів депозитів апеляційним судом не досліджувались.

Короткий зміст оскаржуваної постанови апеляційного суду

Постановою Волинського апеляційного суду від 18 вересня 2020 рокуапеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором про депозитний вклад № SAMDN 0299 «Копілка»

від 03 вересня 2004 року в розмірі 2 800 доларів США, за договором про депозитний вклад «Копілка дітям» № SAMDN 2194 від 14 жовтня 2005 року грошові кошти в розмірі 70 587, 2 грн, за договором

№ SAMDN 8502 вклад «Стандарт, 12 місяців» від 30 березня

2012 року грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши оригінали договорів про депозитний вклад № SAMDN 0299 , № SAMDN 2194 і

№ SAMDN 8502 та квитанції про внесення коштів у розмірах 2 800 доларів США, 70 587, 62 грн та 10 000 доларів США відповідно, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Вимоги про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу (депозиту): «Копілка» від 24 вересня 2010 року в сумі 24 731, 52 грн, «Стандарт» від 20 травня 2011 року в сумі 1 712, 93 євро, «Депозит VIP»

від 20 травня 2011 року в сумі 344 695, 31 грн, «Депозит VIP» від 20 травня 2011 року в сумі 25 187, 31 доларів США, «Депозит VIP» від 23 травня

2011 року в сумі 52 389, 25 доларів США; заявки на вклад «Копілка дітям,

12 місяців» від 30 березня 2012 року в сумі 18 795, 90 доларів США за відсутності квитанцій про внесення коштів відповідно до умов зазначених договорів суд вважав недоведеними.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення грошових коштів за договором про депозитний вклад «Копілка дітям» від 14 жовтня 2005 року № SAMDN 2264, апеляційний суд виходив з того, що пунктом 5 цього договору передбачено, що отримувач вступає у володіння вкладом на наступний день після досягнення 18 річного віку і може розпоряджатися вкладом при пред`явленні паспорта і договору. До цього моменту вкладом розпоряджається вкладник. Оскільки отримувач коштів ( ОСОБА_2 ) досягла повноліття на час звернення ОСОБА_1 із розглядуваним позовом до суду та ухвалення судом оскаржуваного рішення, тому саме вона має право володіти і розпоряджатися цим вкладом і правом звернення до суду з позовом про стягнення грошових коштів по зазначеному договору депозитного вкладу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

19 жовтня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року у справі № 569/12481/15-ц, в якій просила скасувати оскаржуване судове рішення в частині вирішення позовних вимог, у задоволенні яких апеляційним судом відмовлено, залишивши в цій частині в силі рішення Рівненського міського суду Рівненської області

від 25 березня 2016 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали з місцевого суду.

У грудні 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржувану постанову, застосував норму права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня

2019 року у справі № 463/5896/14-ц та у постанові Верховного Суду

від 12 вересня 2018 року у справі № 127/5002/16-ц.

Вважає, що висновки апеляційного суду про те, що єдиним доказом додержання письмової форми договору банківського вкладу є виключно квитанції про внесення готівки є помилковим.

При цьому, в оскаржуваному судовому рішенні суд апеляційної інстанції послався на Інструкцію про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою постановою правління Національного банку України

(далі - НБУ) від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174), тобто вже після укладення депозитних договорів між сторонами, та не врахував, що положення Інструкції № 174 на спірні правовідносини не поширюються.

Наголошує на тому, що факт внесення коштів на депозитні рахунки підтверджено копіями ощадних книжок, оформлених Банком під час укладання депозитних договорів, які є їх невід`ємною частиною.

Залишки коштів по невиплаченим вкладам, збільшені за рахунок невиплачених процентів підтверджуються довідкою № 25313655

від 02 травня 2015 року, роздрукованою з офіційного сайту

АТ КБ «ПриватБанк». Звертає увагу на те, що докази виплати процентів за договорами вкладу суду не надані.

Також заявник вважає, що пункт 5 договору про депозитний вклад «Копілка дітям» від 14 жовтня 2005 року № SAMDN 2264 передбачає право особи, на користь якої укладено депозитний договір розпоряджатися коштами, внесеними згідно його умов, лише після переоформлення вкладу на свою користь.

Посилається на те, що апеляційний суд необґрунтовано відхилив подані представником заявника клопотання про витребування доказів.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є

АТ КБ «ПриватБанк», були укладені такі депозитні договори:

1) 03 вересня 2004 року відповідно до договору про депозитний вклад «Копілка» в Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк»

ОСОБА_1 було оформлено депозитний вклад на таких умовах: сума вкладу - 2 150 доларів США, строк вкладу - 12 місяців, до 03 вересня

2005 року, процентна ставка - 9 % річних.

Цього ж дня відповідно до квитанції № 12463188 ОСОБА_1 внесено грошові кошти на суму 2 150 доларів США, а 14 жовтня 2005 року відповідно до квитанції № 766350 додатково внесено грошові кошти на суму

650 доларів США.

2) 14 жовтня 2005 року відповідно до договору про депозитний вклад «Копілка дітям» у Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 оформлено депозитний вклад на наступних умовах: сума вкладу - 7 622,52 грн, строк вкладу - 12 місяців + 1 день, до 14 жовтня

2006 року, процентна ставка - 15 % річних.

14 жовтня 2005 року відповідно до квитанції № 765405 було внесено грошові кошти на суму 7 622 грн 52 коп., 30 серпня 2006 року відповідно до квитанції № 15305199 додатково внесено грошові кошти на суму 6 000 грн, 08 січня 2008 року відповідно до квитанції № 71344272 - 10 000 грн,

19 травня 2008 року відповідно до квитанції № 92938542 - 10 000 грн,

08 жовтня 2009 року відповідно до квитанції № 185232305 - 20 000 грн,

30 березня 2012 року відповідно до квитанції № 27 - 20 000 грн.

3) 14 жовтня 2005 року відповідно до договору про депозитний вклад «Копілка дітям» у Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 оформлено депозитний вклад на таких умовах: сума вкладу - 6 587 грн 62 коп., строк вкладу - 12 місяців + 1 день, до 14 жовтня

2006 року, процентна ставка - 15 % річних.

14 жовтня 2005 року відповідно до квитанції № 765273 було внесено грошові кошти на суму 6 587 грн 62 коп., 30 серпня 2006 року відповідно до квитанції № 15305042 було додатково внесено грошові кошти на суму

4 000 грн, у 2007 році відповідно до квитанції - 10 000 грн, 19 травня

2008 року відповідно до квитанції № 19937598 - 10 000 грн, 08 жовтня

2009 року відповідно до квитанції № 185231912 - 20 000 грн, 30 березня 2012 року відповідно до квитанції № 27 - 20 000 грн.

4) 24 вересня 2010 року відповідно до договору вклад «Копілка» у Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 оформлено депозитний вклад на таких умовах: сума вкладу - 500 грн, строк вкладу - 12 місяців, до 24 вересня 2010 року, процентна ставка - 16,25 % річних.

5) 20 травня 2011 року відповідно до договору вклад «Стандарт» у Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 оформлено депозитний вклад на таких умовах: сума вкладу - 1 500 євро, строк вкладу - 6 місяців, до 20 травня 2012 року, процентна ставка - 7, 5 % річних.

6) 20 травня 2011 року відповідно до договору вклад «Депозит VІР» у Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 оформлено депозитний вклад на таких умовах: сума вкладу - 340 000 грн, строк вкладу - 12 місяців, до 20 травня 2012 року, процентна ставка - 14 % річних.

7) 20 травня 2011 року відповідно до договору вклад «Депозит VІР» у Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 оформлено депозитний вклад на таких умовах: сума вкладу -

25 000 доларів США, строк вкладу - 12 місяців, до 20 травня 2012 року, процентна ставка - 8,5 % річних.

8) 23 травня 2011 року відповідно до договору вкладу «Депозит VІР» у Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 оформлено депозитний вклад на таких умовах: сума вкладу -

52 000 доларів США, строк вкладу - 12 місяців, до 23 травня 2012 року, процентна ставка - 8,5 % річних.

9) 30 березня 2012 року відповідно до договору вклад «Стандарт 12 місяців» у Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 оформлено депозитний вклад на таких умовах: сума вкладу -

10 000 доларів США, строк вкладу - 366 днів, до 30 березня 2013 року, процентна ставка - 8,5 % річних.

30 березня 2012 року ОСОБА_1 внесено грошові кошти в сумі

10 000 доларів США, що підтверджується копією квитанції від 30 березня 2012 року, призначення платежу за якою - вказаний договір.

10) 30 березня 2012 року відповідно до заявки вклад «Копілка дітям,

12 місяців» у Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 оформлено депозитний вклад на таких умовах: сума

вкладу - 10 000 доларів США, строк вкладу - 366 днів, до 30 березня

2013 року, процентна ставка - 8 % річних.

Відповідно до умов укладених договорів у випадку, якщо після закінчення строку вкладу клієнт не повідомив банк про відмову продовження строку вкладу, вклад автоматично рахується продовженим ще на один строк, визначений у заяві. Строк вкладу продовжувався неодноразово, автоматично без явки клієнта в банк.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

За змістом пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанов суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Підставами касаційного оскарження судових рішень суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанов суду апеляційної інстанції є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389,

частина третя статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що між нею та АТ КБ «ПриватБанк» були укладені 10 договорів банківського вкладу (депозиту), а саме:

1. договір про депозитний вклад «Копілка» від 03 вересня 2004 року

№ SAMDN 0299;

2. договір про депозитний вклад «Копілка дітям» від 14 жовтня

2005 року № SAMDN 2264;

3. договір про депозитний вклад «Копілка дітям» від 14 жовтня

2005 року № SAMDN 2194;

4. договір про депозитний вклад «Копілка» від 24 вересня 2010 року

№ SAMDN 3036;

5. договір про депозитний вклад «Стандарт» від 20 травня 2011 року

№ SAMDN 4037;

6. договір про депозитний вклад «Депозит VІР» від 20 травня 2011 року № SAMDN 3790;

7. договір про депозитний вклад «Депозит VІР» від 20 травня 2011 року № SAMDN 3949;

8. договір про депозитний вклад «Депозит VІР» від 23 травня 2011 року № SAMDN 4378;

9. договір про депозитний вклад «Стандарт 12 місяців» від 30 березня 2012 року № SAMDN 8502;

10. договір про депозитний вклад «Копілка дітям, 12 місяців»

від 30 березня 2012 року № SAMDN 8503.

На підтвердження укладення зазначених правочинів ОСОБА_1 надала суду апеляційної інстанції для огляду оригінали зазначених договорів. Крім того позивачем надано квитанції:

- про внесення грошових коштів по договору про депозитний вклад «Копілка» від 03 вересня 2004 року № SAMDN 0299 № 12463188 від 03 вересня 2004 року на суму 2 150 доларів США та

№ 766350 від 14 жовтня 2005 року на суму 650 доларів США ;

- про внесення грошових коштів по договору про депозитний вклад «Копілка дітям» від 14 жовтня 2005 року № SAMDN 2264 № 765405 від 14 жовтня 2005 року на суму 7 622, 52 грн, № 15305199 від 30 серпня 2006 року - 6 000 грн, № 71344272 від 08 січня

2008 року- 10 000 грн, № 92938542 від 19 травня 2008 року -

10 000 грн, № 185232305 від 08 жовтня 2009 року - 20 000 грн,

№ 28 від 30 березня 2012 року - 20 000 грн;

- про внесення грошових коштів по договору про депозитний вклад «Копілка дітям» від 14 жовтня 2005 року № SAMDN 2194

№ 765273 від 14 жовтня 2005 року суму 6 587, 62 грн, № 15305042

від 30 серпня 2006 року - 4 000 грн, № 185231912 від 08 жовтня

2009 року - 20 000 грн, № 19937598 від 19 травня 2008 року -

10 000 грн, у 2007 році- 10 000 грн, № 27 від 30 березня 2012 року -

20 000 грн;

- про внесення грошових коштів по договору про депозитний вклад «Стандарт 12 місяців» від 30 березня 2012 року

№ SAMDN 8502 № 30 від 30 березня 2012 року в сумі 10 000 доларів США.

Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Подібні положення містила стаття 60 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За нормою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У частині першій статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником.

Відповідно до статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 8 глави 2 «Приймання бакном готівки» розділу IІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління НБУ від 14 серпня 2003 року № 337 (далі - Інструкція № 337), чинній на час укладення між сторонами 8 з 10 договорів банківського вкладу, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом системи автоматизації банку.

Аналогічні положення викладені в пункті 2.9 глави 2 «Приймання готівки» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління НБУ від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174).

Відповідно до положень статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення, пункту 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174 письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Подібні висновки викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-149цс13 і від 29 жовтня

2014 року № 6-118цс14, у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження

№ 14-64цс19) та у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 756/420/17 (провадження № 61-4242св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11226/18 (провадження № 61-19109св19).

Тобто, вирішуючи питання про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, суди повинні встановити факт укладення відповідного договору, з`ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Апеляційний суд в частині стягнення коштів за договорами про депозитний вклад «Копілка» від 03 вересня 2004 року № SAMDN 0299, про депозитний вклад «Копілка дітям» від 14 жовтня 2005 року

№ SAMDN 2194 та про депозитний вклад «Стандарт 12 місяців»

від 30 березня 2012 року № SAMDN 8502, встановивши, що сторонами укладено відповідні договори, факт внесення грошових коштів за якими підтверджено квитанціями, що містять усі необхідні реквізити, дійшов обґрунтованого висновку про те, що, не повернувши грошові кошти за вимогою ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним йому майном.

За відсутності належних доказів щодо розміру несплачених процентів, відомостей про рух коштів по рахункам позивача, апеляційний суд присудив до стягнення розмір грошових коштів внесених позивачем, які підтверджені відповідними квитанціями.

Відмовляючи в стягненні суми вкладів за договорами: про депозитний вклад «Копілка» від 24 вересня 2010 року № SAMDN 3036, про депозитний вклад «Стандарт» від 20 травня 2011 року

№ SAMDN 4037, про депозитний вклад «Депозит VІР»

від 20 травня 2011 року № SAMDN 3790, про депозитний вклад «Депозит VІР» від 20 травня 2011 року № SAMDN 3949, про депозитний вклад «Депозит VІР» від 23 травня 2011 року

№ SAMDN 4378 та про депозитний вклад «Копілка дітям,

12 місяців» від 30 березня 2012 року № SAMDN 8503, суд апеляційної інстанцій обґрунтовано вказав на відсутність доказів внесення коштів відповідно до договорів банківського вкладу, а отже, додержання передбаченої законом письмової форми договорів банківського вкладу. При цьому, як вбачається із пояснень самої ОСОБА_1 такі докази у неї відсутні.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Помилковими є доводи заявника про те, що оскаржуване судове рішення суперечить висновкам Верховного Суду в постанові від 12 вересня

2018 року у справі № 127/5002/16-ц (провадження № 61-14037св18), адже обставинирозглядуваної справи та справи № 127/5002/16-ц є різними. Так, зокрема, в справі № 127/5002/16-ц судами були досліджені оригінал договору банківського вкладу, оригінал квитанції та ощадної електронної книжки, які підтверджували внесення вкладником грошових коштів.

Не суперечать висновки апеляційного суду в оскарженому судовому рішенні і висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у справі

№ 463/5896/14-ц.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) вказала, що суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Натомість у розглядуваній справі апеляційний суд відмовляючи у задоволенні позову, встановив відсутність належних доказів, які б підтверджували факт внесення грошових коштів вкладником за окремими депозитними договорами.

Твердження заявника про те, що наявна в матеріалах справи довідка

№ 25313655 від 02 травня 2014 року видана Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ «Приватбанк» підтверджує факт внесення грошових коштів на виконання умов договорів про банківський вклад та їх розмір підлягають відхиленню.

Апеляційним судом досліджено та надано оцінку вказаній довідці в сукупності з іншими доказами.

Крім того Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у розглядуваній справі вказав, що довідка № 25313655 від 02 травня 2014 року видана Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ «Приватбанк» є фотокопією довідки не містить оригінальних підпису посадової особи та відтиску печатки банку, не підтверджено її походження, а представник банку її видачу заперечує.

Посилання апеляційного суду в оскаржуваній постанові на положення Інструкції № 174 не впливає на правильність висновків суду по суті вирішення спору.

Встановивши, що згідно пункту 5 договору про депозитний вклад «Копілка дітям» від 14 жовтня 2005 року № SAMDN 2264, після досягнення повноліття ОСОБА_4 (02 грудня 2007 року) саме вона наділена правом розпорядження вкладом, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Верховний Суд відхиляє аргументи позивача стосовно порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні її клопотань про витребування доказів.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року, відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк».

При цьому, судом враховано, що питання витребування доказів вже вирішувалося ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області

від 01 грудня 2015 року та відповідачем було повідомлено суд про неможливість надати докази, витребувані судом.

Крім того, в заяві від 18 серпня 2020 року про відкладення розгляду справи ОСОБА_1 повідомила апеляційний суд про те, що надасть для огляду оригінали депозитних договорів з відповідними квитанціями про внесення грошових коштів.

Також, 03 вересня 2020 року представником позивача було подано клопотання про витребування в НБУ витягу зі Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку (форма № 625) станом на 01 квітня 2015 року або більш пізню дату) з відомостями про всі істотні умови депозитних договорів, укладених між ОСОБА_1 та

АТ КБ «ПриватБанк», у задоволенні якого ухвалою Волинського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року відмовлено. При цьому апеляційний суд врахував, що вказане клопотання заявлено із порушенням порядку, визначеного ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 , або її представник, у суді першої інстанції клопотання про витребування цих доказів (витягу зі Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку) не заявляли та не підтвердили неможливість подання цього клопотання у визначений процесуальним законом строк, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для його задоволення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приймаючи постанову від 18 вересня 2020 року, врахувавши принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, постанови Верховного Суду в цій же справі

від 17 квітня 2019 року і від 20 травня 2020 року, повно та всебічно дослідив і оцінив надані сторонами докази, встановив обставини, які мають значення для вирішення справи, правильно застосував норми матеріального права та не допустив таких порушень норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Обставини, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову залишити без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Волинського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович