Постанова

Іменем України

16 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 1806/11321/12

провадження № 61-9386св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

суб`єкт оскарження - державні виконавці Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 14 травня 2020 року у складі судді Собини О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст скарги

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державних виконавців Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області) щодо винесення не аргументованих та безпідставних довідок-розрахунків по сплаті аліментів.

Скарга мотивована тим, що постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Зеленською К. І. від 05 грудня 2012 року відкрито виконавче провадження № 35726958 із примусового виконання виконавчого листа № 1806/11321, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми від 04 грудня 2012 року, а саме щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини доходу щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття.

Зазначав, що про існування вищевказаного виконавчого провадження він дізнався лише 02 травня 2018 року, коли особисто, після отримання повідомлення на роботі, звернувся до державного виконавця Зарічного відділу ДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області Лютого М., де, при ознайомленні з матеріалами провадження, встановив відсутність будь-якого підтвердження отримання боржником постанови про відкриття провадження, реквізитів для перерахування коштів на виконання постанови та довідки-розрахунку заборгованості, починаючи з 2012 року.

Вказував, що починаючи з 05 грудня 2012 року до 02 травня 2018 року він не був повідомлений про відкриття щодо нього виконавчого провадження. З листа Управління ДВС ГТУЮ у Сумській області він дізнався про існування заборгованості по сплаті аліментів станом на 16 вересня 2016 року в розмірі 41 371,17 грн та накладення на нього штрафу в розмірі 35 365,79 грн.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд постановити ухвалу про законність чи незаконність проведення виконавчого провадження № 35726958 без реквізитів, за яким слід сплачувати аліменти, та довідок-розрахунків заборгованості.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 квітня 2019 року, провадження в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державних виконавців Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області щодо винесення неаргументованих та безпідставних довідок-розрахунків по сплаті аліментів закрито та роз`яснено заявнику право звернутися до адміністративного суду з відповідною позовною заявою в порядку, визначеному КАС України.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 14 травня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 квітня 2019 року відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи місцевим судом за його скаргою, 10 квітня 2019 року брав участь у судовому засіданні, 15 квітня 2019 року отримав копію ухвали місцевого суду від 10 квітня 2019 року, що підтверджується розпискою, та своєчасно 18 квітня 2019 року звернувся з апеляційною скаргою, яка була йому повернута.

Апеляційним судом не встановлено обставин непереборної сили, які могли б перешкодити заявнику подати апеляційну скаргу на судове рішення та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження до спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного рішення.

Крім того, процесуальні строки, визначені статтею 358 ЦПК України на час дії карантину доповненнями до розділу ХІІ «Прикінцеві положення», внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», продовжені не були.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У червні 2020 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У листопаді 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві Лідовцю Р. А.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційним судом неправомірно відмовлено у відкритті апеляційного провадження з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження. Вважає, що апеляційним судом безпідставно не враховано його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Вказує, що суд апеляційної інстанції безпідставно не взяв до уваги постанову Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID - 19», відповідно до якої строки на апеляційне оскарження продовжуються в силу закону.

Відзив на касаційну скаргу учасник справи не подав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 29 травня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, апеляційна скарга на ухвалу місцевого суду від 10 квітня 2019 року у справі № 1806/11321/12 визнана неподаною та повернута заявнику на підставі частини третьої статті 185, частини другої статті 357 ЦПК України.

Постановою Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 1806/11321/12 (провадження № 61-13341св19) касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Сумського апеляційного суду від 29 травня 2019 року залишено без змін.

07 травня 2020 року ОСОБА_1 повторно подав до Сумського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 квітня 2020 року у справі № 1806/11321/12 за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області (а. с. 226).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник вказує те, що суд апеляційної інстанції безпідставно не взяв до уваги постанову Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID - 19», відповідно до якої строки на апеляційне оскарження продовжуються в силу закону.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засади судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» (Hoffmann v. Germany) від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Отже, вказаною нормою процесуального права чітко передбачено, що питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження досліджується у всіх наведених випадках, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Підстави відмови у відкритті апеляційного провадження визначені у статті 358 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 був належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом першої інстанції, апеляційну скаргу на це рішення ним було подано 18 квітня 2019 року, яка на підставі ухвали Сумського апеляційного суду від 29 травня 2019 року була повернута заявнику, а повторна апеляційна скарга від 07 травня 2020 року подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Фундаментальними засадами цивільного судочинства є, зокрема, принципи диспозитивності, змагальності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Диспозитивність цивільного судочинства передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частин першої і другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд перевірив наявність випадків, за яких можливе відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, поданою зі спливом одного року з дня складення повного тексту судового рішення, та не встановив таких підстав.

Отже, доводи про незаконність оскаржуваної ухвали не заслуговують на увагу, висновків апеляційного суду не спростовують, на законність його судового рішення не впливають, оскільки судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу, що відповідає положенням статті 6 Конвенції.

Посилання заявника на продовження строків на апеляційне оскарження на підставі частини третьої розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦК України колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Згідно із частиною третьою розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦК України (у редакції, чинній на час постановлення Сумським апеляційним судом ухвали від 14 травня 2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Зазначена норма не продовжувала строк, передбачений частиною другою статті 358 ЦПК України, оскільки такий не є строком на апеляційне оскарження, а визначає умову для відмови у відкритті апеляційного провадження.

З огляду на зазначене, висновки суду апеляційної інстанції відповідають нормам процесуального права, а оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням положень статей 263-265 ЦПК України, відтак, скасуванню не підлягає.

Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського апеляційного суду від 14 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк