Житомирський апеляційний суд
Справа №2-95/12 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І.В.
Категорія 60 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №2-95/12 за позовом ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , до територіальної громади в особі Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, третя особа - ОСОБА_5 , про визнання права власності на спадкове майно та за позовом ОСОБА_5 до територіальної громади в особі Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, третя особа - ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , про встановлення факту і визнання права власності на спадкове майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 ,

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області, ухвалене 14 січня 2013 року суддею Зубчук І.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У січні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив установити факти: володіння ОСОБА_7 Ѕ часткою житлового будинку АДРЕСА_1 ; прийняття ним після смерті матері - ОСОБА_8 спадкового майна у вигляді Ѕ частки будинку АДРЕСА_1 ; прийняття ним після смерті його тітки - ОСОБА_7 спадкового майна у вигляді Ѕ частки будинку АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що зазначений будинок побудований його матір`ю ОСОБА_8 та тіткою ОСОБА_7 . Мати оформила право власності на 1/2 частку спірного будинку, а тітка не встигла оформити. На час смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , він проживав у спадковому будинку, поховав матір та здійснював догляд за будинком, обробляв земельну ділянку, але до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини не звернувся. Мати 17 липня 1984 року заповіла належну їй частку будинку доньці (його сестрі) ОСОБА_9 , яка спадщину не прийняла, а тому він одержав право на спадкування за законом як спадкоємець першої черги.

У лютому 2012 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, третя особа: ОСОБА_1 , у якому просив установити факт прийняття спадщини ОСОБА_10 (його матір`ю), що відкрилася після смерті ОСОБА_8 (його бабусі); визнати за ним право власності на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_8 (його бабуся) 17 липня

1984 року заповіла належну їй 1/2 частку спірного будинку його матері. Його бабуся померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а його мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Факт прийняття матір`ю спадщини після смерті бабусі підтверджується довідкою сільської ради.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 14 січня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_8 на Ѕ частку житлового будинку та надвірних будівель АДРЕСА_1 . Визнано право власності за ОСОБА_1 на Ѕ частку житлового будинку та надвірних будівель АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено за безпідставністю.

Додатковим рішенням цього ж суду від 01 лютого 2013 року доповнено рішення суду першої інстанції, встановлено факт володіння ОСОБА_7 Ѕ часткою житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23 травня 2013 року апеляційна скарга ОСОБА_5 відхилена, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 січня 2013 року залишено без змін.

Також, в січні 2018 року, на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 січня 2013 року апеляційну скаргу подав ОСОБА_6 . У апеляційній скарзі, він, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (т.1 а.с.310-313).

ОСОБА_6 вказав, що ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2017 року він притягнутий як відповідач у цивільній справі №278/2742/16-ц за позовом ОСОБА_1 про витребування належної йому ( ОСОБА_6 ) на праві власності земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Як на підставу своїх вимог у цій справі ОСОБА_1 посилався на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 січня 2013 року про визнання за ним ( ОСОБА_1 ) права власності на Ѕ частину будинку за цією ж адресою по АДРЕСА_1 , на підставі якого у 2014 році за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на частину будинку в державному реєстрі речових прав. Тому, на думку ОСОБА_6 , порушується його право власності на земельну ділянку, а суд вирішив питання про його права та інтереси без його участі.

Окрім того, вказував на те, що незалучення його до участі у справі перешкодило суду встановити дійсні обставини справи, які мають значення для правильного її розгляду. Зокрема, суд не досліджував обставину відсутності спірного будинку в 2007-2008 роках на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності. При купівлі 22 березня 2008 року даної земельної ділянки вона була вільна від забудов. Попередній власник земельної ділянки ОСОБА_11 також купувала 25 грудня 2007 року дану земельну ділянку як вільну від забудов. Власник спірного будинку ОСОБА_8 померла у 1994 році, але після її смерті невідомі особи отримали на її ім`я свідоцтво про право власності на будинок від 01 червня 1999 року, на підставі якого реєструвалися дублікати, але при цьому інвентаризація органами БТІ не проводилася і наявність будинку не перевірялася. В останньому технічному паспорті на будинок вказується, що він 1941 року забудови та покритий соломою. З часу смерті матері ОСОБА_1 у будинку ніхто не проживав, ОСОБА_1 майном померлої не опікувався, а тому станом на 2007 рік будинок його матері по АДРЕСА_1 був фізично знищений та перестав існувати як об`єкт права власності на час розгляду даного спору. Оскільки земельна ділянка не була приватизована, то вона не могла бути успадкована позивачем, а тому могла бути виділена органом місцевого самоврядування іншим особам, оскільки була вільна від забудов.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зокрема посилався на те, що рішення не порушує прав ОСОБА_6 , оскільки він не є претендентом на спадкове майно і не є законним набувачем права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 27 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено. Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 січня 2013 року та додаткове рішення цього ж суду від 01 лютого 2013 року скасовано та постановлено нове рішення про відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у задоволенні позовів.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 задоволено. Зазначену постанову апеляційного суду скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 07 серпня 2020 року поновлено ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 січня 2013 року.

Оскільки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, спадщину прийняли його дружина - ОСОБА_2 та син - ОСОБА_3 , то ухвалою Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року зазначені особи залучені до участі

у справі як правонаступники померлого позивача.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 січня 2013 року.

Постановою Верховного Суду від 28 липня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено. Ухвалу Житомирського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року скасовано. Справу № 2-95/12 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Крім того визначено, що з моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Житомирського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року втрачає законну силу.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 08.12.2021 залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Під час нового розгляду справи представник ОСОБА_6 ОСОБА_12 апеляційну скаргу підтримав з наведених у ній підстав.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_13 апеляційну скаргу не визнав, посилаючись на її безпідставність. Зокрема, послався на те, що право ОСОБА_6 на спірну земельну ділянку набуто шляхом переходу за нотаріально посвідченою угодою від ОСОБА_11 , право якої набуто за аналогічною угодою з ОСОБА_14 , та вказував, що підстава набуття права ОСОБА_14 на спірну ділянку скасована судовим рішенням у справі №278/3461/15-ц. Тому, на його думку, відсутні підстави вважати про існування у ОСОБА_6 законного права на земельну ділянку, яке б підлягало судовому захисту. Як наслідок, відсутні підстави вважати, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції порушуються права ОСОБА_6

ОСОБА_4 надала суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи у її відсутність. Просила апеляційну скаргу, зі змістом якої ознайомлена, залишити без задоволення.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші її учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 08 червня 2007 року ОСОБА_14 виділена земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 площею 0,25 га (т.1 а.с.296).

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 18 вересня 2018 року у справі № 278/2742/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , треті особи: ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , про витребування майна та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_11 , про припинення права власності внаслідок знищення майна встановлено, що рішенням Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 22 червня 2007 року земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, передано ОСОБА_14 у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

ОСОБА_14 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 784780, зареєстрований 02 серпня 2007 року Житомирським районним відділом Житомирської регіональної філії Центру ДЗК за №93, кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0241, адреса місця розташування: АДРЕСА_1 .

Згідно з договором купівлі-продажу від 25 грудня 2007 року ОСОБА_11 придбала в ОСОБА_14 земельну ділянку площею 2500 кв.м із кадастровим №:03:001:0241, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 19 березня 2008 року в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,25 га, яка належить ОСОБА_11 , забудови відсутні.

ОСОБА_11 20 березня 2008 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, який виданий відділом земельних ресурсів

у Житомирському районі та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 березня 2008 року ОСОБА_11 продала ОСОБА_6 земельну ділянку площею 2500 кв.м, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1 ті. У пункті 6.1 вказаного договору купівлі-продажу зазначено, що земельна ділянка вільна від будівель та споруд.

07 серпня 2009 року на підставі вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_6 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2016 року у справі № 278/3461/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_17 , ОСОБА_11 визнано недійсними рішення Денишівської сільської ради від

08 червня 2007 року в частині виділення ОСОБА_14 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ,

в розмірі 0,25 га; рішення Денишівської сільської ради від 22 червня 2007 року

в частині передачі ОСОБА_14 зазначеної земельної ділянки у приватну власність; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий 02 серпня 2007 року на ім`я ОСОБА_14 .

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Житомирської області від 18 вересня 2018 року, у справі № 278/2742/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , треті особи: ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , про витребування майна та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_11 , про припинення права власності внаслідок знищення майна встановлено, що у процесі розгляду справи №278/3461/15-ц проведено земельно-технічну експертизу, згідно з висновками якої на земельній ділянці площею 0,25 га, розташованій по АДРЕСА_1 , кадастровий №:03:001:0241, належній на праві власності ОСОБА_11 , знаходиться житловий будинок АДРЕСА_1 , який перебуває у власності ОСОБА_1 та територіальної громади. Житловий будинок зруйнований: в наявності є частково стіни. Розміри будівлі визначені по залишкам фундамента, який становить: 4,81 м х 7,52 м.

У частині першій статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 127/26512/16-ц (провадження № 61-47768св18) вказано, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті. В той же час відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Отже, у разі якщо апеляційний суд встановить, що судовим рішенням вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що не були залучені до участі у справі, це є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення».

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження

№ 61-2417сво19) зроблено висновок, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту».

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 у січні 2011 року ініціював спадковий спір щодо нерухомого майна за адресою по АДРЕСА_1 , спадщина щодо якого відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Матеріалами справи підтверджено, що земельна ділянка за вказаною адресою у 2007 році була сформована як об`єкт цивільного прав та передана у власність ОСОБА_14 , а з березня 2008 року належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки. При цьому станом на 2007 рік, як і на час звернення позивача з позовом у цій справі, відповідна земельна ділянка була вільна від забудов, питання щодо належності даної земельної ділянки не було заявлено у межах такого провадження, а її власника до участі у справі не залучено.

Таким чином, рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 січня 2013 року, яким, у тому числі визнано право власності за ОСОБА_1 на Ѕ частину житлового будинку та надвірних будівель АДРЕСА_1 та додаткове рішення цього суду від 01 лютого 2013 року безпосередньо впливає на права та інтереси ОСОБА_6 .

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання представника ОСОБА_2 ОСОБА_13 на судове рішення у справі №278/3461/15-ц, яким була скасована підстава набуття права власності ОСОБА_14 на спірну земельну ділянку, оскільки ОСОБА_6 у цій справі також участі не брав. Тому це рішення не може бути використано проти особи, яка не брала участі у справі, та не має преюдиційного значення для ОСОБА_6 .

Апеляційний суд у силу своїх процесуальних повноважень, визначених статтями 367, 374 ЦПК України, не має права на залучення на стадії апеляційного розгляду до участі у справі інших осіб, як і повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд. Ці недоліки не можуть бути усунені при розгляді справи апеляційним судом.

З огляду на вищенаведене та, враховуючи відсутність визначених процесуальним законом підстав для залучення на стадії апеляційного розгляду у якості співвідповідача ОСОБА_6 , апеляційний суд скасовує рішення і додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалює нове судове рішення про відмову у задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

При цьому, позивачі (правонаступники) не позбавлені права на судовий захист шляхом подання позову до суду, визначивши коло належних відповідачів у справі.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 підлягає стягненню по 165,63 грн судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 січня 2013 року та додаткове рішення цього суду від 01 лютого 2013 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні позовів.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 понесені ним судові витрати в сумі по 165,63 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 13 грудня 2021 року.