Провадження № 22-ц/812/2260/21 Головуючий суду першої інстанції Рак Л.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року м. Миколаїв Справа 488/4257/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Крамаренко Т.В., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 листопада 2021 року про призначення експертизи, постановлену під головуванням судді Рак Л.М., в залі судового засідання в м. Очаків, о 14 год. 55 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку і земельної ділянки об`єктами права спільної сумісної власності та визнання права власності на Ѕ частку житлового будинку та земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

21 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку і земельної ділянки об`єктами права спільної сумісної власності та визнання права власності на Ѕ частку житлового будинку та земельної ділянки.

Доводи позову обґрунтовував тим, що він та відповідач познайомились в листопаді 2008 року. У зареєстрованому шлюбі не перебували та на даний час не перебувають.

Починаючи з серпня 2009 року вони почали проживати разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. Реєструвати шлюб вони не поспішали, оскільки у цьому не було потреби.

У 2010 році позивач разом з відповідачем почали жити в приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

24 лютого 2011 року під час спільного проживання у вищевказаному будинку народився син ОСОБА_4 .

Протягом усього часу у період з 2009 року по 2020 рік позивач і відповідач вели спільне господарство, мали спільний побут, спільно використовували майно та займались вихованням дитини.

Він здійснював підприємницьку діяльність у період з 13 вересня 1999 року по 26 травня 2010 року отримував доходи (сплачував податки) та в серпні 2008 року придбав автомобіль марки Mazda 3.

Крім того мав заощадження від продажу власної квартири в 2006 році за адресою: АДРЕСА_2 в розмірі 30 000 дол. США. В 2018 році за договором купівлі - продажу придбав у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Також мав у власності з 2005 року автобус, який був проданий ним в квітні 2010 року.

Відповідач станом на 2009 рік не мала особистого цінного рухомого та нерухомого майна.

Станом на 2009 рік остання мала борг за кредитним договором перед АТ «Індекс Банк» у розмірі 2 000 дол. США, який був погашений ним за власні кошти.

17 листопада 2015 року він за власні кошти придбав для відповідача житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 разом із земельною ділянкою за цією ж адресою.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2009 року по січень 2020 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 разом із земельною ділянкою за цією ж адресою та визнати право власності на Ѕ частку житлового будинку та земельної ділянки.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2020 року позовна заява була передана за підсудністю до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву зазначала, що спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 разом із земельною ділянкою за цією ж адресою вона придбала за договором купівлі продажу 17 листопада 2015 року за кошти, отримані нею за договором позики, укладеним 10 листопада 2015 року між неї та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вітекс», додавши цей договір до свого відзиву.

01 квітня 2021 року до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання від ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник - ОСОБА_2 , про призначення по справі судово-технічної експертизи.

Зі змісту клопотання встановлено, що позивач вважає договір позики від 10 листопада 2015 року таким, що не відповідає давності його складання, а його створення відбулося вже після пред`явлення позивачем вказаного позову. Для підтвердження вказаного просив суд призначити у справі судову технічну експертизу давності документу, оплату якої гарантував.

З`ясування обставин, що мають значення для справи, перевірка достовірності написання договору та проставлення у ній підпису з печаткою по справі можливе лише шляхом вирішення питань, які потребують спеціальних знань, та проведення судової технічної експертизи документів.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд призначити у справі судово-технічну експертизу договору позики від 10 листопада 2015 року.

Представник відповідача заперечувала проти проведення судової технічної експертизи давності договору позики, оскільки зазначені дослідження не входять до предмету доказування.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 листопада 2021 року клопотання про призначення у справі судово-технічної експертизи задоволено.

Призначено по справі судово-технічну експертизу документу, провадження якої доручено експертам Запорізькому науково-дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України.

На вирішення експертів поставлені питання: - яким способом нанесений відтиск печатки (штампа, факсиміле) ТОВ «Вітекс»?; - чи нанесений відтиск печатки (штампа) та підпис директора ТОВ «Вітекс» у той час, яким датований документ?; - чи нанесений текст договору позики у той час, яким датований документ?; - чи нанесений підпис ОСОБА_3 у той час, яким датований документ?

Провадження у справі зупинено до одержання висновку експертизи.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що згідно зі статтею 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу де, посилаючись на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, просила її скасувати та направити справу для продовження розгляду судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що в цивільній справі, що розглядається, предметом судового спору є факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку і земельної ділянки об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на Ѕ частки житлового будинку із земельною ділянкою.

В рамках даного судового процесу призначено судово-технічну експертизу, на розгляд якої поставлені численні питання щодо договору позики, наданої відповідачем у якості доказу її фінансової незалежності від відповідача. Жодного обґрунтування сумнівів справжності цього доказу та необхідності проведення даної експертизи та потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, ухвала суду не містить.

Відповідач вважає, що з`ясування обставин, щодо яких поставлені запитання експерту, не має значення для даної справи та умови за яких суд призначає експертизу у розумінні положень статті 103 ЦПК України - відсутні.

Висновок експерта є рівноцінним з іншими видами доказів і не має заздалегідь установленої сили.

Отже судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

У випадку призначення судом експертизи, суд може, але не зобов`язаний зупиняти провадження у справі. Реалізацію такого права суд повинен мотивувати. Натомість в оскаржуваній ухвалі нічого не зазначено про необхідність зупинення провадження у справі.

Будь-яке необґрунтоване зупинення провадження у справі без достатніх підстав передбачених статтею 102 ЦПК України є порушення права сторони на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку, тому оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню.

Скаржник вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є затягуванням судового процесу, що порушує вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Саченко А.П. доводів апеляційної скарги не визнав та просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже як встановлено предметом спору між сторонами є визнання житлового будинку і земельної ділянки об`єктами права спільної сумісної власності осіб, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ цього майна між сторонами.

Визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно відповідно до приписів статті 60 СК України, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України, пунктами 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Доводячи ту обставину, що на спірний будинок не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 посилалася на те, що грошові кошти, які витрачено на придбання житлового будинку, є її особистими коштами, отриманими в якості позики, яку вона отримала від ТОВ «Вітекс» ще 10 листопада 2015 року, та ці кошти не відносились до спільного бюджету із ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Частиною 1 статті 103 ЦПК України передбачено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до статті 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з`ясування обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмета доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, наявні у справі докази є взаємно суперечливими.

Експертиза давності виконання документа має можливість виявити підробки документів, ґрунтуючись на розбіжності дати, зазначеної в документі, і періоду часу, коли фактично і був створений документ.

Заперечуючи факт придбання спірного житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_3 за кошти отримані в борг, не в інтересах сім`ї, ОСОБА_1 , не визнаючи достовірності наданого доказу (договору позики), через свого представника звернувся до суду з клопотанням про призначення судової технічної експертизи давності договору позики від 10 листопада 2015 року, оскільки він вважає, що вказаний договір не відповідає давності його складання, його створення відбулося після пред`явлення ним позову до ОСОБА_3 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що зазначена експертиза може бути призначена в межах розгляду цієї справи, оскільки охоплюється предметом доказування обставин цієї справи, позивач скористався своїм правом заявити клопотання про проведення експертизи на спростування доводів відповідача щодо надання документів, які нібито встановлюють правовідносини сторін на момент здійснення правочину (договору позики).

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції при призначені судово-технічної експертизи були суттєво порушені норми процесуального законодавства та приписи Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (далі Інструкція) та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Рекомендації), затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року за № 705/3145 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5) щодо порядку призначення експертизи, з огляду на таке, колегія суддів вважає за можливе відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України вийти за межі доводів апеляційної скарги.

Відповідно до частини1 статті 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи якщо експертиза проводиться за його замовленням (статті 106 ЦПК України). При призначення справи суд з урахуванням думки учасників справи визначає які саме матеріали необхідні для проведення експертизи.

При визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів ( частина 3 статті 107 ЦПК України).

В ухвалі про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (частина 1 статті 104 ЦПК України).

У розділі ІІІ Інструкції визначені питання щодо оформлення матеріалів для проведення експертиз (досліджень), зокрема:

3.1. Експертиза проводиться після подання органом (особою), який (яка) її призначив(ла) (залучив(ла) експерта), матеріалів, оформлених згідно з вимогами процесуального законодавства та цієї Інструкції.

3.2. До експертної установи (експерту) надаються: документ про призначення експертизи (залучення експерта), об`єкти, зразки для порівняльного дослідження та, за клопотанням експерта, - матеріали справи (протоколи оглядів з додатками, протоколи вилучення речових доказів тощо).

3.3. У документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються такі дані: місце й дата винесення постанови чи ухвали; посада, звання та прізвище особи, що призначила експертизу (залучила експерта); назва суду; назва справи та її номер; обставини справи, які мають значення для проведення експертизи; підстави для призначення експертизи; прізвище експерта або назва експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; питання, які виносяться на вирішення експертові; перелік об`єктів, що підлягають дослідженню (у тому числі порівняльних зразків та інших матеріалів, направлених експертові, або посилання на такі переліки, що містяться в матеріалах справи); інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

У документі про призначення експертизи (залучення експерта) перераховуються всі об`єкти, які направляються на експертне дослідження, із зазначенням точного найменування, кількості, міри ваги, серії та номера (для грошей НБУ та іноземної валюти), інші відмінні індивідуальні ознаки.

Якщо під час проведення експертизи об`єкт (об`єкти) дослідження може(уть) бути пошкоджений(і) або знищений(і), у документі про призначення експертизи (залучення експерта) повинен міститися дозвіл на його пошкодження або знищення.

3.4. Вилучення об`єктів, що підлягають дослідженню, та відібрання зразків оформлюються протоколом згідно з вимогами процесуального законодавства. У них, крім загальних реквізитів такого роду документів, зазначається, які саме зразки були вилучені або відібрані, їх кількість, умови відбору або вилучення, а також інші обставини, що мають значення для вирішення поставлених питань. Протокол підписується всіма особами, які брали участь у вилученні об`єктів, відібранні зразків.

За приписами підпункту 3.3.5. Рекомендацій для дослідження документів щодо ідентифікації печаток, штампів (у тому числі факсиміле) та встановлення відповідності часу нанесення відтисків печаток, штампів даті виготовлення документа надаються оригінали документів.

Суд першої інстанції при призначенні зазначеної експертизи наведених вимог процесуального закону, приписів Інструкції та Рекомендацій в повній мірі не дотримався.

Як встановлено об`єктом дослідження у призначеній судовій технічній експертизі є договір позики, укладений між стороною у справі ОСОБА_3 та ТОВ «Вітекс» 10 листопада 2015 року. За наведеними приписами Рекомендацій об`єктом дослідження має бути тільки оригінал такого договору.

За вимогами частини 1 статті 107 ЦПК України оригінал цього договору перед призначенням експертизи повинен бути досліджений (оглянутий) в судовому засіданні із з`ясуванням думки сторін про можливість направлення такого оригіналу документу на дослідження, які фрагменти цього документу підлягають дослідженню із зазначенням номера сторінки документу та місця його розташування, які сумніви у сторін, щодо виготовлення цього документу.

В ухвалі про призначення експертизи, суд повинен відобразити всі з`ясовані обставини та зазначити експертові які саме фрагменти документу, де саме вони розташовані, підлягають дослідженню.

Судом першої інстанції цих вимог не виконав, обмежившись зазначенням в оспорюваній ухвалі про зобов`язання відповідача ОСОБА_3 надати оригінал договору позики для проведення експертизи, що є неприпустимий.

Зобов`язавши відповідача ОСОБА_3 надати в розпорядження експерта договір позики від 11 листопада 2015 року судом не враховано вказані вище положення статті 107 ЦПК України, у зв`язку з чим суд дійшов невірного висновку про покладення обов`язку щодо надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи на відповідача.

З матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції за клопотанням представника відповідача ухвалою від 27 травня 2021 року витребував у відповідача ОСОБА_3 оригінал договору та інформацію у ТОВ «Вітекс», пов`язану з укладанням цього договору, однак матеріали справи не містять даних про виконання цієї ухвали суду першої інстанції.

Таким чином на переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції призначив судову технічну експертизу передчасно, зокрема, без огляду та дослідження в судовому засіданні оригіналу договору позики, що мав бути об`єктом експертного дослідження, не з`ясувавши думки сторін щодо обсягів експертного дослідження цього документу та відповідно не зазначивши ці обставини в ухвалі про призначення експертизи.

Передчасність призначення зазначеної експертизи свідчить й про безпідставність зупинення провадження у цій справі, що перешкоджає подальшому розгляду справи.

При цьому апеляційний суд вважає необхідним зауважити, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку (наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 910/14672/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 910/9394/17 та від 26 жовтня 2018 року у справі № 910/9971/17).

За таких обставин, оскаржена ухвала суду на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 листопада 2021 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.В. Крамаренко Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 15 грудня 2021 року.