Дата документу 07.12.2021 Справа № 310/9688/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 310/9688/18 Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т.А.
№ 22-ц/807/3709/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Маловічко С.В.

Поляков О.З.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Бердянського міскрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Степаненко Тетяни Анатоліївни, треті особи Бердянська міська рада, Комунальну підприємство з технічної інвентаризації про визнання будівель самочинним будівництвом, внесення змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ

В листопаді 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, з урахуванням заяви про заміну предмета позову, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Степаненко Т.А., треті особи: Бердянська міська рада, Комунальне підприємство з технічної інвентаризації, про визнання будівель самочинним будівництвом, внесення змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування заяви зазначала, що на підставі договору дарування від 02.08.2016 року вона є власником 1/8 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , а також вона є власницею цілого убудованого приміщення в цьому ж будинку площею 26,5 кв. м.

Співвласниками будинку є ОСОБА_8 (спадкоємець ОСОБА_7 )- 1/5 частка, ОСОБА_6 1/36 частка, ОСОБА_3 1/36 частка, ОСОБА_5 1/36 частка, ОСОБА_1 1/8 частка, ОСОБА_2 1/16 частка, ОСОБА_9 2/5 частки, частка останнього перейшла до неї у власність на підставі договору купівлі продажу від 16.11.2018 року.

Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0753 га, виділеній рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради № 10 від 09.01.1992 року.

Станом на 03.06.2003 року житловий будинок мав наступний опис: житловий будинок «А» загальною площею 162,6 кв. м. житловою площею 142,3 кв. м., сіни «а» загальною площею 5,7 кв. м., козирок до «А», сарай «Г» загальною площею 5,7 кв. м., сарай «Д» загальною площею 9,0 кв. м., альтанка «Ж» площею 5,3 кв. м., альтанка «Н1» загальною площею 5,3 к. м., альтанка «Р» загальною площею 4,8 кв. м., сарай «Г1» загальною площею 10,7 кв. м., альтанка «Д1» загальною площею 7,3 кв. м., літня кухня «д2» загальною площею 16,1 кв. м., сарай «В1» загальною площею 24,2 кв. м., сарай «Б» загальною площею 29,2 кв. м., альтанка «Ю» загальною площею 9,2 кв. м., навіс «Э» загальною площею 7, 2 кв. м., душ «Я», сарай «Ш» загальною площею 2,3 кв. м., навіс «С», вбиральня «В1», вбиральня душ «Я1», паркан № 2, паркан № 1, ганок до «Н1», сходи до «Д2», козирок до «В2».

У витягу від 03.06.2003 року вказано, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 знаходяться самочинно збудовані будівлі: сараї «О, Р1,П1», навіси «Т, Н», гараж «К», альтанки «З,Х, У», веранда «И1», що підтверджено копією технічного паспорту на домоволодіння.

В подальшому, станом на 02.08.2016 року житловий будинок вже мав інший опис, а саме житловий будинок «А» загальною площею 214,4 кв. м. житловою площею 112,7 кв. м., прибудова «а» загальною площею 12,5 кв. м., козирок до «А», сарай «Т1» загальною площею 13,3 кв. м., альтанка «Н1» загальною площею 14,3 кв. м., сарай «Г1» загальною площею 10,7 кв. м., альтанка «Д1» загальною площею 7,3 кв. м., літня кухня «Д2» загальною площею 16,1 кв. м., сарай «В!» загальною площею 25,8 кв. м., літня кухня «Б» загальною площею 28,8 кв. м., навіс «Є» загальною площею 2,6 кв. м., душ «Я», сарай «Ш» загальною площею 2,3 кв. м., сарай «О» загальною площею 9,8 кв. м., вбиральня «Б1», альтанка «Х» загальною площею 11,2 кв. м., вбиральня душ «Я1», навіс «С» загальною площею 5,2 кв. м., сарай «К» загальною площею 21,9 кв. м., сарай «О1» загальною площею 10,4 кв. м., будівля літнього типу двоповерхова «З» загальною площею 29,7 кв. м., альтанка «К1» загальною площею 12,9 кв. м., альтанка «Н2» загальною площею 14,3 кв. м., будівля літнього типу двоповерхова «Л» загальною площею 25,8 кв. м., альтанка «Б2» загальною площею 10,5 кв. м., альтанка «Б3» загальною площею 19,3 кв. м., альтанка «Б4» загальною площею 15,0 кв. м., сарай «М» загальною площею 1,3 кв. м., сарай «Д» загальною площею 9,0 кв. м., літня кухня «Ю» загальною площею 10,0 кв. м., веранда «И1» загальною площею 5,5 кв. м., паркан № 1, паркан № 2, сходи № 4, сходи № 5, сходи № 3, сходи № 6, балкон до «С», балкон до «В1», балкон до «В1», сходи до «Н2», балкон до «З», замощення № 1.

Вказаний стан домоволодіння змінився за рахунок того, що відповідачі, зловживаючи своїми права та нехтуючи обов`язками, не узгоджуючи свої дії ані з іншими власниками, ані з органами державної влади та місцевого самоврядування, на прилеглій до житлового будинку земельній ділянці зруйнували існуючі на ній будівлі і споруди, що знаходились у спільній частковій власності співвласників будинку та у їх спільному користуванні, та на місці зруйнованих побудували об`єкти нерухомості, які використовують для власних потреб.

Внаслідок цього в технічному паспорті від 01.04.2016 року сарай «О» вказаний без позначки «самовільний», сарай «Р1» ( у технічному паспорті від 01.04.2016 року - вбиральня «б1»), без штампу «самовільний», двоповерховий будинок літнього типу «З-ІІ» у технічному паспорті від 14.01.2007 року «самовільний», а у технічному паспорті від 01.04.2016 року будівля літнього типу «З» - без позначки самовільний. Крім того, реконструйована прибудова «а», внаслідок чого розширено площу належної ОСОБА_10 квартири з 3,25 кв. м. до 4,66 кв. м., штамп самовільно збудованого відсутній.

В інформаційній довідці з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.02.2017 року зазначено, що на земельній ділянці знаходяться самовільно збудовані сараї «О, Р1», у довідці КПТІ БМР № 60 від 30.01.2008 року вказано наявність на території домоволодіння АДРЕСА_1 самовільно збудованих сараїв «О, Р1», господарчої будівлі «З-ІІ пов.»

При цьому жодних дозвільних документів на здійснення будівництва або реконструкції не видавалося.

Вказаними діями відповідачів порушуються її майнові права як співвласника будинку щодо порядку користування майном, яке є у спільній частковій власності, в провадженні Бердянського міськрайонного суду перебуває цивільна справа № 310/6186/16 про визначення порядку користування земельною ділянкою, щільна забудова земельної ділянки вплине на її розмір та конфігурацію, оскільки земельна ділянка буде виділена в тому числі і під будівлі, які фактично є самовільними.

На місце зруйнованих будівель, які були у спільному користуванні, відповідачами побудовані будівлі, у тому числі двоповерхові, які використовуюся виключно тими, хто їх будував, на місці квітника збудовано сараї, зменшена площа земельної ділянки загального користування. Як наслідок, вона позбавлена права вільно та повноцінно користуватись земельною ділянкою для власних потреб.

Крім того, реєстрація права власності на самочинні споруди вплинула на зменшення її частки у праві власності на житловий будинок, а частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно збільшуються, і вони отримують більшу частку земельної

Посилаючись на вищезазначене просила суд, визнати самочинним будівництвом наступні будівлі, розташовані на території житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: прибудову «а» загальною площею 12,5 кв. м., сарай «О» загальною площею 9,8 кв. м., будівлю літнього типу (двоповерхову) «З» загальною площею 29,7 кв. м., будівлю літнього типу (двоповерхову) «Л» загальною площею 25,8 кв. м., альтанку «Б2» загальною площею 10,5 кв. м., альтанку «Б4» загальною площею 15,0 кв. м., сарай «М» загальною площею 1,3 кв. м.; внести зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме в опис об`єкту нерухомого майна: житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 04, виключивши з опису об`єкту вказані будівлі, оскільки приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Степаненко Т.А. 02.08.2016 року здійснено державну реєстрацію вищевказаних самовільних будівель на підставі довідки характеристики від 27.07.2016 року № 873, виданої КПТІ БМР, без належних правових підстав.

Рішенням Бердянського міскрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано самочинним будівництвом наступні будівлі, розташовані на території житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме : прибудову «а» загальною площею 12,5 кв. м., сарай «О» загальною площею 9,8 кв. м., будівлю літнього типу (двоповерхову) «З» загальною площею 29,7 кв. м., будівлю літнього типу (двоповерхову) «Л» загальною площею 25,8 кв. м.

Внесено зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме в опис об`єкту нерухомого майна: житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 04, виключивши з опису об`єкту наступні будівлі: прибудову «а» загальною площею 12,5 кв. м., сарай «О» загальною площею 9,8 кв. м., будівлю літнього типу (двоповерхову) «З» загальною площею 29,7 кв. м., будівлю літнього типу (двоповерхову) «Л» загальною площею 25,8 кв. м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначають, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивують тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не надана належна оцінкам доказам по справі. Не враховано, що самочинно збудовані будівлі на території домоволодіння відсутні. Суд дійшов помилкового висновку про те, що земельна ділянка для будівництва господарських будівель та споруд не виділялась. Просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Також не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Позивачем не доведено яким чином відповідачі порушують її права. Не враховано, що самочинних переобладнань, перепланувань, добудов, перебудов, реконструкції щодо предмету договору не здійснювалось. Не надана належна оцінка доказам по справі. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 . При цьому до вересня 2018 року сторони мали такі частки:

- ОСОБА_4 - 1/8;

- ОСОБА_8 ( спадкоємець ОСОБА_7 ) 1/5 частка;

- ОСОБА_6 - 1/36 частка;

- ОСОБА_3 1/36 частка;

- ОСОБА_5 1/36 частка;

- ОСОБА_1 1/8 частка;

- ОСОБА_9 2/5 частки.

Крім того, ОСОБА_4 має у власності ціле убудоване приміщення загальною площею 26,35 кв. м., що знаходиться у цьому ж будинку.

16. 11. 2018 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі продажу, відповідно до якого до останньої перейшло право власності на 2/55 частки.

Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0753 га, виділеній рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради № 10 від 09. 01. 1992 року.

ОСОБА_4 вказує на порушення її прав як співвласника домоволодіння з боку відповідачів тим фактом, що на території домоволодіння знаходяться самовільно зведені будівлі та споруди, а саме: сараї «О, Р1, П1», навіси «Т,Н», гараж «К», альтанки «З,Х,У», веранда «И1», що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 03. 06. 2003 року.

Як встановив суд першої інстанції, згідно опису житловий будинок значно змінився за рахунок добудов, прибудов, нового будівництва, і в порівнянні з технічним паспортом на будинок.

Так, станом на 27. 05. 2003 року і технічним паспортом на житловий будинок станом на 01. 04. 2016 року сарай «О», сарай «Р1», двоповерховий будинок літнього типу «З-ІІ пов.» вже значиться без штампу «самовільно збудований»; реконструйована прибудова «а», внаслідок чого розширено площу належної ОСОБА_10 квартири без позначки «самовільно збудована».

Судом встановлено, що всього побудовано без дозвільних документів прибудову «а» загальною площею 12,5 кв. м., сарай «О» загальною площею 9,8 кв. м., будівлю літнього типу (двоповерхову) «З» загальною площею 29,7 кв. м., будівлю літнього типу (двоповерхову) «Л» загальною площею 25,8 кв. м., альтанку «Б2» загальною площею 10,5 кв. м., альтанку «Б4» загальною площею 15,0 кв. м., сарай «М» загальною площею 1,3 кв. м.

При цьому в користуванні та власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають прибудова «а», літня кухня «Б», сарай «О», прибудова «З - двоповерхова», альтанка «Б4», сарай «М».

У власності ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебуває літня кухня «Л- двоповерхова».

Також суд першої інстанції значив, що факт того, що сарай «О» є самочинним підтверджується витягом з реєстру прав власності від 03. 06. 2006 року, виданим КПТІ, інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 09. 02. 2017 року, технічними паспортами на будинок, виготовленими станом на 27. 05. 2003 року, 14. 01. 2007 року, довідками КПТІ від 26. 02. 2009 року, 10. 06. 2010 року ( а. інв.. справи № 199, 226, 231).

Те, що двоповерхові самочинні споруди «З» та «Л» мали статус самочинних підтверджено технічним паспортом БТІ від 31. 01. 2008 року, рішенням Бердянського міськрайонного суду від 22. 12. 2009 року, довідками КПТІ від 26. 02. 2010 року.

Факт того, що прибудова «а» є самовільно збудованою підтверджено матеріалами інвентарної справи на житловий будинок, з яких вбачається, що раніше вказана прибудова мала менші розміри, що свідчить про її реконструкцію, а отже про необхідність отримання дозволу на початок робіт по реконструкції нерухомого майна.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що доводи ОСОБА_1 , в яких він вказує, що прибудова «а» побудована ще у 1984 році не спростовує того факту, що вона була добудована, перебудована та переобладнана в подальшому без належних дозволів.

Суд першої інстанції виходив з того, що не спростовується і не заперечується самими відповідачами, що при зміні статусу побудов і споруд з «самовільних» відповідачами не отримувалися документи на початок будівництва, в експлуатацію споруди не приймалися, земельна ділянка під споруди не виділялася, згоди інших співвласників вони не отримували, а скористались наданим правом на т. з. «будівельну амністію» згідно із наказом № 404 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства від 09. 08. 2012 року.

Вказані обставини підтверджуються також матеріалами інвентарної справи на житловий будинок АДРЕСА_1 , з яких вбачається, що на території домоволодіння мають місце самовільні споруди, які в подальшому при поданні довідки характеристики КПТІ БМР нотаріусу втратили статус «самочинних».

Досліджуючи доводи сторін та їх заперечення, суд першої інстанції розглянув справу за участі спеціаліста, який підтвердив в судовому засіданні, що двоповерхові будівлі «Л» та «З», а також прибудова «а» не є результатом поточного ремонту, а є реконструкцією зі зміною техніко економічних показників.

Тобто такі властивості має новостворене майно, на яке згідно вимог ст. 376 ЦК України необхідно отримати відповідний документ, який дає право виконувати будівельні роботи.

Суд першої інстанції також зробив переконливий висновок, що визнання того факту, що будівлі, про які зазначають сторони, є самовільними, тобто побудованими та реконструйованими без отримання дозвільних документів не є цивільною відповідальністю в розумінні ст. 5 ЦК України, отже положення ст. 58 Конституції України до цих правовідносин застосовані бути не можуть.

Отримання права власності як цивільного права на об`єкт нерухомого майна на підставах, встановлених законом, прямо пов`язано з існуванням законного права на земельну ділянку, на якій споруджується об`єкт, і дотриманням встановленого порядку будівництва об`єктів нерухомості.

Можливість визначення конкретного об`єкта як об`єкта нерухомості, який може функціонувати і використовуватися по цільовому призначенню, пов`язана з дотриманням процедури прийняття об`єкта до експлуатації.

Згідно п. 2 постанови КМУ від 13. 04. 2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», яка діяла на період дії Наказу № 404 від 09. 08. 2012 року, уразі прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, побудованих без наявності дозволу на виконання будівельних робіт до 31. 12. 2009 року, особливості реєстрації декларації та її форма визначаються Міністерством будівництва та житлово- комунального господарства.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 4 ЦК України актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

Відтак суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що порядок прийняття споруд в експлуатацію, визначений Наказом № 404 від 09. 08. 2012 року не замінював наявність декларації про готовність об`єкту до експлуатації, а технічний паспорт та довідка - характеристика БТІ не є документами, які надають право зареєструвати право власності на самочинні споруди.

Крім того, п. п. 41, 45 постанови КМУ від 25. 12. 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що для державної реєстрації права власності на новозбудований та реконструйований об`єкт нерухомого майна в тому числі подається документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Як зазначив суд першої інстанції згідно з правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-130цс13 від 04. 12. 2013 року у розумінні ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» положення статті 376 ЦК поширюється на випадки самочинного будівництва житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна як фізичними, так і юридичними особами. При вирішенні справ цієї категорії та застосуванні статті 376 ЦК суди повинні керуватися положеннями законодавства України про містобудування, яке складається, зокрема, із Конституції України, відповідних положень ЦК, Земельного кодексу України (далі - ЗК), законів України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII "Про основи містобудування" (далі - Закон № 2780-XII), від 20 травня 1999 року № 687-XIV "Про архітектурну діяльність" (далі - Закон № 687-XIV), від 16 вересня 2008 року № 509-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву", від 25 грудня 2008 року № 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", від 17 лютого 2011 року № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038-VI), від 22 травня 2003 № 858-IV "Про землеустрій", від 19 червня 2003 року № 963-IV"Про державний контроль за використанням та охороною земель" та інших нормативно-правових актів, що видаються на їх виконання, з дотриманням яких повинно здійснюватися будівництво об`єктів нерухомості.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2012 р. №6 право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку.

Також судом було встановлено, що 02. 08. 2016 року приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Степаненко Т. А. здійснила державну реєстрацію самовільних споруд, що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11. 09. 2017 року.

Так, будівлі літнього типу «З» та «Л», сараї «О, М» є новозбудованими об`єктами, а прибудова «а», літня кухня «Б», альтанки «Б2, Б4», що розташовані в домоволодінні по АДРЕСА_1 , утворилися в результаті реконструкції, отже для реєстрації права власності на них нотаріус, як державний реєстратор, повинен був витребувати у заявника декларацію про готовність об`єкту до експлуатації, чого зроблено не було.

Проте нотаріус при видачі правовстановлюючого документа вніс до опису та фактично провів державну реєстрацію права власності, в тому числі, і на самовільні будівлі, на підставі довідки характеристики від 07. 04. 2016 року № 318, та від 27. 07. 2016 року № 873, виданих КП БТІ БМР, тому необхідно внести зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та виключити з опису об`єкти самовільного будівництва.

В апеляційній скарзі апелянти посилалися на те, що позивачем обрано не належни спосіб захисту порушеного права.

Цим доводам також надавалася оцінка судом першої інстанції, який вважав, що іншим чином, ніж за таким зверненням до суду і визнанням споруд самочинними, ОСОБА_4 не може захистити своє право на належне користування земельною ділянкою, оскільки її неодноразові звернення до органів місцевого самоврядування залишились без задоволення.

За ч. 1, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту порушених прав є такий як відновлення становища, яке існувало до порушення.

За ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин.

Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Обраний у даній справі позивачем спосіб захисту порушених прав є ефективним з огляду на те, що судом встановлені численні порушення внаслідок яких самочинно збудовані об`єкти набули статус власності.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально- правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника ( пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Право вибору способу захисту з-поміж передбачених законом або договором належить позивачеві.

За таких обставин судова колегія не вбачає підстав для висновку про неналежність обраного позивачем способу захисту порушених прав.

До того ж позивачем мотивовано доцільність такого способу захисту з урахуванням того, що наявність протиправно узаконених самочинних будівель впливатиме як на визначення порядку користування земельною ділянкою. яка перебуває у спільному користуванні співвласників, так і на можливе подальше визначення часток співвласників домоволодіння з урахуванням добудованих та переобладнаних споруд зі збільшенням їх площі.

Так, глава 26 ЦК України визначає порядок та процедуру здійснення права спільної власності, і зокрема ч.ч. 3, 4 ст. 357 цього ж Кодексу передбачають, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можливо відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Суд першої інстанції встановив, що своєї згоди співвласники житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на реконструкцію та будівництво не надавали, проте останні за рахунок легалізації побудованих без належного дозволу споруд можуть збільшити свої частки у праві власності.

Відтак суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог .

Доводи скарг та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Маловічко

О.З. Поляков