КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/6179/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/164/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним кредитного договору,

за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Шевчука А.А.,-

встановив:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Просив: визнати недійсним кредитний договір № 066-2008-2228 від 27 червня 2008 року; визнати недійсним додаткову угоду б/н від 10 червня 2011 року до кредитного договору № 066-2008-2228 від 27 червня 2008 року та додаткову угоду б/н від 16 червня 2011 року до кредитного договору № 066-2008-2228 від 27 червня 2008 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір № 066-2008-2228. У Додатку № 2 «Графік платежів» встановлено умови кредитування та строки сплати.

10 червня 2011 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору, за якою змінено розмір процентної ставки з визначенням строку її дії.

16 червня 2011 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено наступну додаткову угоду б/н до кредитного договору, за якою встановлені нові умови порядку зміни процентної ставки.

Позивач зазначає, що кредитний договір і додаткові угоди до нього вчинені під впливом обману з використанням нечесної підприємницької практики, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання їх недійсними.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2020 року позов задоволено.

Визнано кредитний договір № 066-2008-2228 (на придбання майна) від 27 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та додаткову угоду б/н від 10 червня 2011 року до кредитного договору № 066-2008-2228 від 27 червня 2008 року, додаткову угоду б/н від 16 червня 2011 року до кредитного договору № 066-2008-2228 від 27 червня 2008 року - недійсними.

Проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Універсал Банк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що апеляційна скарга безпідставна.

У судовому засіданні представник ПАТ «Універсал Банк» вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що висновком експертного економічного дослідження від 07 квітня 2017 року № 19 встановлено факт недотримання банком в кредитному договорі вимог Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Встановлено, що 27 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 066-2008-2228.

Сума кредиту: 111 060,00 швейцарських франків, що еквівалентно 523 445,33 грн за курсом НБУ на день укладення договору.

Проценти за користування кредитом: 10,95 % річних.

Строк кредитування: по 10 червня 2038 року.

Цільове призначення: придбання двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.1. договору, сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору.

Згідно положень п. 8.5. договору, уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що до укладення ним цього договору він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту у кредитора, а саме: 1) найменування та місцезнаходження кредитора - юридичної особи та його структурного підрозділу; 2) умови кредитування (зокрема, щодо можливої суми кредиту; строку, на який кредит може бути одержаний; мети, для якої кредит може бути використаний; форми та видів його забезпечення; необхідності здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями позичальника; типу процентної ставки (фіксованої, плаваючої, тощо); переваг та недоліків пропонованих схем кредитування); 3) орієнтовну сукупну вартість кредиту (з урахуванням: (а) процентної ставки за кредитом, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів, тощо); (б) варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; (в) можливості та умови дострокового повернення кредиту) тощо.

Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 9.1. договору).

Договір може бути змінений або доповнений за взаємною згодою сторін (п. 9.2. договору).

Додаткові угоди до цього договору, які можуть бути укладені в майбутньому, є його невід`ємною частиною (п. 9.4. договору).

Сторонами підписано додаток № 1 до кредитного договору «Перелік та вартість супутніх послуг, що надаються кредитором та третім особам і пов`язані з отриманням та обслуговуванням кредиту».

Сторонами погоджено та підписано Графік платежів, який є додатком № 2 до кредитного договору.

10 червня 2011 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 066-2008-2228 від 27 червня 2008 року, згідно якої сторони внесли зміни до договору, виклавши пункти 1.1., 1.1.1., 1.1.2. договору у новій редакції та доповнили пунктом 1.1.3.

16 червня 2011 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 066-2008-2228 від 27 червня 2008 року, згідно якої сторони домовилися внести зміни до договору, виклавши текст договору у новій редакції.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що кредитний договір та додаткові угоди підлягають визнанню недійсними, як такі, що вчинені під впливом обману з використанням нечесної підприємницької практики. Так, позивач зазначає, що умови Графіка платежів як додаток № 2 до кредитного договору в редакції додаткової угоди від 16 червня 2011 року та Графік платежів «Для ознайомлення клієнта: Орієнтовна сукупна вартість існуючого іпотечного кредиту при реструктуризації» містять між собою істотні суперечності. Крім того, експертним дослідженням виявлено факт обману банком за дійсно сплаченою сумою за нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири та іпотечного договору, що документально полягає в розмірі меншому, ніж фактично, про що зазначено у Графіку платежів до кредитного договору. Також інші витрати позичальника та платежі за надані супутні послуги на користь третіх осіб банком не враховувались та не вказані.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що недійсними є правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики.

Нечесна підприємницька практика включає наступне: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною (ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на висновок експертного економічного дослідження від 07 квітня 2017 року № 19.

Так, вказаним експертним дослідженням зокрема встановлені: розбіжності реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту і не визначення цифрами вартість усіх супутніх послуг, що показує меншу вартість кредиту.

Інші висновки дослідження стосуються питань отримання грошових коштів на виконання умов кредитного договору, факту видачі грошових коштів, обґрунтованість розрахунків заборгованості тощо.

Оцінюючи зміст дослідження, колегія суддів вважає, що його висновки не свідчать про недійсність кредитного договору. Питання, які ставились експерту, та відповіді останнього, мали б правове значення, якщо б предметом спору в даній справі було стягнення заборгованості за кредитним договором.

Натомість, позивач звернувся в суд з позовом про визнання недійсним кредитного договору, який, на його думку, був укладений внаслідок введення його в оману.

Тому позивач має довести, що при укладенні кредитного договору банк навмисно ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Крім експертного дослідження, яке не містить підтвердження таким обставинам, позивач будь-яких інших доказів не надає.

Зі змісту ст. 652 ЦК України випливає, що укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей, однак в ході виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для пред`явлення вимоги про розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, коли вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали би договору або уклали його на інших умовах.

Зі змісту оспорюваного кредитного договору та додаткових угод вбачається, що вони підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договорів, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, сторони на момент укладення цього договору не заявляли додаткових вимог щодо його умов та у подальшому виконували умови договору.

Сторонами підписано додаток № 1 до кредитного договору, яким визначено вартість та перелік супутніх послуг, що надаються кредитором та третіми особами і пов`язані з отриманням та обслуговуванням кредиту.

Сторонами узгоджено Графік платежів, який є додатком № 2 до кредитного договору, визначена сукупна вартість кредиту, наведені складові частини платежів за кожен місяць на строк надання кредиту, вказані орієнтовані суми платежів за надані сукупні послуги.

У додатку № 2 вказано, що дані, наведені в колонках 7.1., 7.2., 7.3. є орієнтовними, оскільки залежать від цінової політики третіх осіб, з якими банк співпрацює.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження введення його в оману щодо обставин, які впливали на вчинення ним оспорюваного правочину, та не надано доказів на підтвердження нечесної підприємницької практики.

Посилання суду першої інстанції на висновок експертного економічного дослідження від 07 квітня 2017 року № 19, як на підставу для визнання договору недійсним, є необґрунтованим, оскільки вказаний висновок експертизи свідчить лише про можливі розбіжності щодо розміру кредитної заборгованості позичальника, і не може бути в силу вимог закону правовою підставою для визнання недійсним кредитного договору та додаткових угод.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 25 вересня 2020 року постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2020 року рішення скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 16 лютого 2021 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко