Справа № 944/1656/21
Провадження №2/944/995/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2021 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

за участю секретаря судового засідання Вербинець Т.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Яворові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , в якому просить визнати за ним право власності на магазин загальною площею 78,7 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до рішення Залузької сільської ради народних депутатів № 21 від 27.02.1995 йому було надано дозвіл на розташування об`єктів торгівлі на земельній ділянці і на власному подвір`ї його батька ОСОБА_6 згідно вироблених технічних умов. Згідно з довідкою Залузької сільської ради Яворівського району Львівської області № 338 від 23.11.2017 за ним числиться будівля магазину загальною площею 78.7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . Технічний паспорт на будівлю магазину виготовлено станом на 24.11.2017. Однак у його рідних сестер ОСОБА_5 та ОСОБА_3 виникають сумніви у належності йому цього магазину, в зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить його позов задовольнити.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 06 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 26 квітня 2021 року, після усунення недоліків позовної заяви відкрито загальне позовне провадження.

23 травня 2021 року відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 подали відзив на позовну заяву, в якому зазначають, що вони є співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки на якій він розташований. Будь-яких дозволів на розміщення і будівництво приміщення магазину позивач не надав. А технічний паспорт чи довідка сільської ради не є документом, який посвідчує право власності. Для отримання дозволу необхідно було виконати передумову - виробити технічні умови. Вважають, що дане рішення не породжує жодних юридичних наслідків для позивача, оскільки позивачем не було попередньо виготовлено технічні умови, відповідно і дозволу на розташування об`єкта торгівлі немає, так як тільки за умови наявності технічних умов він міг отримати дозвіл. Крім цього, у рішенні Залузької сільської ради № 21 від 27 лютого 1995 року зазначається, що дозвіл розташування об`єкта торгівлі надається на власній земельній ділянці батька ОСОБА_6 , хоча підтвердження того, що ОСОБА_6 мав у власності будь-яку земельну ділянку позивач не надає, тому ідентифікувати саме на якій земельній ділянці надано дозвіл на розташування такого об`єктуа є неможливим. Жодних документів, які б підтверджували наявність у позивача будь-яких прав на вказаний ним магазин до позовної заяви не долучено. У випадку відсутності такого, статус вказаного магазину вважається самочинним будівництвом. Крім цього, згідно з інформацією, наданою Залузькою сільською радою Яворівського району Львівської області, довідка № 338 від 23.11.2017 про те, що за ОСОБА_1 числиться будівля магазину загальною площею 78,7 кв. м по АДРЕСА_1 , була видана на підставі фактично існуючої будівлі магазину ОСОБА_1 , законність будівництва магазину не встановлювалось, а рішення про присвоєння адреси відсутнє. Також існує рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11.12.2019 у справі № 460/4722/15, яким ОСОБА_1 зобов`язано демонтувати самочинно побудовану будівлю магазину, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З врахуванням наведених ними обставин вважають, що в позові слід відмовити.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 17 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позов підтримав. Крім обґрунтувань, наведених в позовній заяві, пояснив, що рішенням Залузької сільської ради Яворівського району Львівської області надано дозвіл ОСОБА_1 на будівництво магазину в с. Старий Яр Яворівського району Львівської області згідно вироблених технічних умов. На думку представника позивача, надання такого дозволу свідчить про те, що позивач надав відповідні технічні умови. Факт приналежності йому магазину підтверджується довідкою Залузької сільської ради Яворівського району Львівської області, а також рішенням Яворівського районного суду Львівської області, яким його зобов`язано демонтувати будівлю магазину, що свідчить про наявність такого магазину і належність цього магазину позивачу. В Яворівському районному суді Львівської області є позов ОСОБА_1 про оскарження рішення Залузької сільської ради Яворівського районного суду Львівської області про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки на якій, в тому числі, знаходиться будівля магазину позивача. Також посилається на абрис, складений у 2009 році техніком виробничої групи № 7 обласного БТІ, в якому чітко відображено крім будинку батька ОСОБА_6 та господарських споруд, також і приміщення із зазначенням «Магазин сина». Наявність в користуванні батька земельної ділянки підтверджується цим абрисом, а також договором дарування будинку і рішенням Залузької сільської ради від 27.02.1995. При цьому, згідно з договором батько подарував відповідачам житловий будинок з господарськими спорудами, а приміщення магазину в договорі не вказується. Позивач не заперечує, що відповідачам належить будинок та земельна ділянка, на якій він розташований, по АДРЕСА_1 . Водночас, належний йому магазин розташований по АДРЕСА_1 . Наголошує, що магазин було побудовано у 1995 році, що підтверджується технічним паспортом та зазначеним вище рішенням Залузької сільської ради. Вважає позов підставним обґрунтованим, а тому просить його задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні доводам позовної заяви та поясненням його представника ОСОБА_7 , просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що відповідачі є власниками житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . На даній земельній ділянці знаходиться приміщення магазину, яким користується позивач ОСОБА_1 . Позивач документів про здачу приміщення магазину в експлуатацію не має. Наявність технічного паспорта не підтверджує право власності. Крім цього, технічний паспорт виготовлений на магазин за номером АДРЕСА_1 , однак адреса з таким будинком не присвоювалась в с.Старий Яр. Крім цього, довідка Залузької сільської ради про те, що магазин числиться за ОСОБА_1 , є незаконною, а сам магазин побудований без дозвільних документів та вважається самочинним будівництвом. Також до даної будівлі магазину не може застосовуватись спрощена процедура оформлення права власності. Крім того, за скаргами відповідачів орган архітектурно-будівельного контролю проводив перевірку спорудження спірного приміщення магазину, в ході якої було встановлено, дана будівля є самочинною. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечила, надала пояснення, аналогічні доводам відзиву на позовну заяву, підтримала пояснення свого представника. Просила у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не прибула, про розгляд справи була повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності на магазин загальною площею 78,7 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що його сестри (відповідачі у справі) заперечують його право власності на цей магазин.

Як встановив суд, рішенням Залузької сільської ради народних депутатів Яворівського району Львівської області від 27.02.1995 № 21 ОСОБА_1 було надано дозвіл на розташування об`єктів торгівлі на земельній ділянці і на власному подвір`ї його батька ОСОБА_6 , згідно вироблених технічних умов.

Рішенням Залузької сільської ради Яворівського району Львівської області № 240 від 15.12.2007 було погожено надання дозволу ОСОБА_1 на підставі технічної документації по передачі земельної ділянки загальною площею 32 кв. м в оренду терміном на десять років під розміщення магазину в с. Старий Яр Яворівського району Львівської області, на присадибній ділянці ОСОБА_6 , а також зобов`язано ОСОБА_1 підготовлену в установлено порядку технічну документацію представити на сесію сільської ради для погодження.

В довідці Залузької сільської ради Яворівського району Львівської області від 23.11.2017 № 338 вказано, що за ОСОБА_1 числиться будівля магазину загальною площею 78.7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Також на абрисі від 10.03.2009 присадибної ділянки АДРЕСА_2 відображено приміщення «Магазин сина».

На вказану будівлю за даною адресою було виготовлено технічний паспорт станом на 24.11.2017, із зазначенням загальної площі - 78,7 кв. м, складових частин (приміщень) - тамбура, торгового залу і чотирьох кладових, та адреси: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Залузької сільської ради Яворівського району Львівської області №338 від 23.11.2017 за ОСОБА_1 числиться будівля магазину за загальною площею 78,7 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, відповідачі у справі ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 є власниками житлового будинку АДРЕСА_3 на підставі договору дарування від 26.03.2009, а саме даний будинок (по Ѕ частині) їм подарував батько ОСОБА_6 .

При цьому, у вказаному договорі дарування, а також технічному паспорті на даний житловий будинок, виготовленому станом на 10.03.2009, зазначено опис самого будинку та нежитлових приміщень та конструкцій, які належать до нього, а саме: літня кухня, гараж, сарай, убиральня, колодязь, хвіртка, огорожа, ворота. Приміщення магазину в цьому описі відсутнє.

Також відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є співвласникам земельної ділянки, загальною площею 0,25 га для обслуговування зазначеного житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Старий Яр Яворівського район Львівської області, кадастровий номер :13:004:0013, яку вони приватизували на підставі рішення Залузької сільської ради Яворівського району Львівської області №368 від 05.04.2012 , що стверджується державним актом на право власності на землю серії ЯМ № 205335.

Рішенням Залузької сільської ради Яворівського району Львівської області від 22.12.2011 року вирішено присвоїти назви вулиць по селах сільської ради,зокрема, по селу Старий Яр: вулиці Незалежності, Героїв УПА, Лесі Українки, Зелена, Богдана Хмельницького, Пасічна, Степана Шопського, Михайла Івановича , Лугова, Івана Франка .

Відповідно до довідки Виконачого комітету Яворівської міської ради Львівської області № 2460 від 16.11.2021 житловому будинку АДРЕСА_1 , який числиться за ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 , згідно з рішенням № 276 від 22.12.2011 року присвоєно адресу: АДРЕСА_1 , стара адреса даного будинку - АДРЕСА_3 .

Також з відповідей Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 20.11.2017 та від 14.02.2018, наданим відповідачам за результатами розгляду їх скарг щодо незаконності будівництва ОСОБА_1 магазину по АДРЕСА_1 , вбачається, що в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів відсутня інформація щодо отримання ОСОБА_1 права на виконання будівельних робіт з будівництва магазину за адресою: АДРЕСА_1 . Посадовими особами Департаменту під час здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю з виїздом на місце розташування об`єкту вказаного у зверненні, візуальним оглядом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 . знаходиться будівля магазину, ознак виконання будівельних робіт не виявлено. Оскільки ОСОБА_1 не було надано жодних документів, які стосуються зазначеного об`єкта, встановити правомірність будівельних робіт не було можливим. З метою проведення перевірки відповідно до Закону та Порядку Депатраментом направлено лист з виклик ОСОБА_1 з проханням надати документи, необхідні для проведення перевірки зазначеного об`єкту в повному обсязі. Також Депатрамент звернувся до Яворівського відділу поліції для надання ними в межах повноважень правової допомоги щодо здійснення Департаментом заходів державного архітектурно-будівельного контролю згідно з вимогами закону. Оскільки ОСОБА_1 до Департамету не з`явився та ухиляється від проведення перевірки, відповідно до ст. 2 Закону України «Про національну поліцію», Департамент повторно звернувся до Яворівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області з проханням сприяти у проведенні перевірки, запросити ОСОБА_1 , до відділку поліції для надання відповідних пояснень у присутності посадових осіб Департаменту. На момент підготовки відповіді у Департаменті відсутня інформація щодо заходів які вжиті Яворівським відділом поліції ГУНП у Львівській області. У разі виявлення факту самовільного будівництва орган місцевого самоврядування має право звернутися до суду із самостійним позовом про знесення самостійно збудованого об`єкту будівництва.

Також рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 11.12.2019, яке станом на день розгляду справи не набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_5 та зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :13:004:0013, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення демонтажу самочинно побудованої будівлі магазину.

Оцінивши наведені вище обставини та письмові докази в їх сукупності, суд достовірно встановив, що на території будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 (стара адреса будинок АДРЕСА_3 ), який належить відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , знаходиться об`єкт нерухомого майна - будівля магазину, якою користується позивач ОСОБА_1 .

Згідно із ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частинами 5, 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Відповідно до п. 3 «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.03.2011, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I-III категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Згідно з п. п. 10, 11 цього Порядку датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації. Експлуатація об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачене законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Отже, після створення (спорудження) об`єкта нерухомого майна, особа набуває право власності на нього лише після прийняття його в експлуатацію та здійснення державної реєстрації відповідного права.

Однак будь-яких проектних та/чи дозвільних документів на вказану будівлю, зокрема, документа про прийняття його в експлуатацію, позивач суду не надав.

Також суд враховує, що в листі Державної реєстраційної служби від 12.03.2013 № 95-06-15-13 «Щодо державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 1992 року» визначено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05.08.1992, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Зокрема, в цьому листі роз`яснено, що відповідно до пункту 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 11.07.2011 за № 830/19568 (далі - Порядок), документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Отже, технічний паспорт як документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, для державної реєстрації права на такий об`єкт, застосовується лише до окремих об`єктів нерухомого майна, збудованого до 05.08.1992.

Проте ОСОБА_1 сам стверджує, що будівля магазину збудована у 1995 році, а також наведені норми щодо спрощеного порядку державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно не поширюються на будівлі магазинів.

Також п. 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (зі змінами) передбачено, що орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно за заявами власників (користувачів) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію окремі види будівель, які збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року (зокрема, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, будівлі і споруди сільськогосподарського призначення).

Однак і цією нормою встановлено обов`язкове прийняття в експлуатацію будівель які збудовані у період з 05.081992 до 09.04.2015, а також взагалі не передбачено спрощеного порядку для прийняття в експлуатацію будівель магазинів, збудованих в цей період.

Проте, під час розгляду справи ОСОБА_1 не надав належних протно-технічних та дозвільних документів на будівлю магазину, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , а також документів, які засвідчують відповідність даної будівлі вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Більше того, відсутність також документації підтверджується описаними вище відповідей Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області.

Щодо посилання позивача та його представника на рішення Залузької сільської ради народних депутатів від 27.02.1995 № 21, яким ОСОБА_1 було надано дозвіл на розташування об`єктів торгівлі на земельній ділянці і на власному подвір`ї його батька ОСОБА_6 , згідно вироблених технічних умов, довідку Залузької сільської ради № 338 від 23.11.2017 про те, що за ОСОБА_1 , числиться будівля магазину загатною площею 78,7 кв. м по АДРЕСА_1 , технічний паспорт та абрис присадибної ділянки, то, на думку суду, ці документи свідчать лише про наявність спірної будівлі, чого відповідачі не заперечують, а також про те, що позивач вживав певних заходів для її будівництва і узаконення. Однак суд вважає, що дані документи не є належними і достатніми, які дають підстави для визнання (оформлення) за ОСОБА_1 права власності на цей об`єкт нерухомого майна.

При цьому, позивач і його представник не надали вмотивованих пояснень того, чому ОСОБА_1 не вчиняв жодних дій щодо здачі в експлуатацію та оформлення у встановленому законодавством порядку права власності на дане приміщення.

А саме по собі невизнання відповідачами у справі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 права власності ОСОБА_1 на вказану будівлю, на що посилається позивач як на підставу свого позову, не є передбаченою законом підставою для визначення за особою права власності на об`єкт нерухомого майна.

Отже, судом з пояснень сторін, їх представників та наданих ними письмових доказів встановлено, що зазначена вище будівля магазину споруджена без відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи.

Крім того, позивач вказує, що спірна будівля розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження чого покликається на описані вище документи, а саме технічний паспорт та довідку Залузької сільської ради № 338 від 23.11.2017.

Однак відповідно до відповіді Залузької сільської ради Яворівського району Львівської області № 110 від 03.03.2020, яку надав представник відповідачів, довідка № 338 від 23.11.2017 видавалась на підставі фактично існуючої будівлі магазину ОСОБА_1 , на магазин ОСОБА_1 представив технічну документацію на будівлю, законність будівництва магазину не встановлювалась.

Також відповідно до наданої інформації Яворівської міської ради Львівської області № 92 від 26.04.2021 (правонаступник Залузької сільської ради), наданої представником відповідачів, рішення окремо про присвоєння адреси будівлі магазину по АДРЕСА_1 , немає, так як приймалось загальне рішення сесії по селах 22.12.2011, а дозвіл на підготовку технічної документації по передачі земельної ділянки в оренду під розміщення магазину ОСОБА_1 надавався 15.11.2007.

В свою чергу, позивач не надав жодних доказів формування земельної ділянки з адресою АДРЕСА_1 , зокрема, шляхом її виділення як частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 чи формування нової земельної ділянки з присвоєнням такої адреси.

Отже, наведеними вище доказами доведено, що будівля, на яку ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності, збудована не на ділянці, не відведеній у встановленому законом порядку для цієї потреби.

Крім того, як вбачається із описаних вище пояснень сторін та письмових доказів, зокрема, абрису, наданого представником позивача, спірна будівля фактично знаходиться на території будинковолодіння по АДРЕСА_1 (колишня адреса - АДРЕСА_3 ).

Враховуючи описані вище встановлені судом фактичні обставини та досліджені письмові докази, суд дійшов висновку про те, що будівля, на яку ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності, фактично є самочинним будівництвом в розумінні ст. 376 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

З диспозиції норми ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України випливає, що у випадку недотримання забудовником хоча б одного припису, який міститься в ній, будівництво вважається самочинним.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За нормами ч. ч. 3, 4 ст. 375 Цивільного кодексу України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила (або здійснює) самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Отже, за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього.

Водночас, ця особа має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним права власності на таке самочинно збудоване нерухоме майно і за рішенням суду за ним може бути визнане відповідне право за умови дотримання відповідних умов та доведення певних обставин.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Крім того, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, відповідно до норм ч. ч. 1, 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на нього.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 60, 76-81, 88, 141, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 02 грудня 2021 року.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Д.Б. Поворозник