Дата документу 01.12.2021 Справа № 335/8493/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/8493/19 Головуючий у 1 інстанції Воробйов А.В.
Провадження № 22-ц/807/2768/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна придбаного під час шлюбу та визнання права власності на нього,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна придбаного під час шлюбу та визнання права власності на нього.

В обґрунтування позову зазначено, що 30.08.2003 року вона уклала шлюб з ОСОБА_1 . Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач разом із чоловіком та дітьми з липня 2018 року до квітня 2019 року проживали у квартирі АДРЕСА_1 , а після того як ОСОБА_1 , вигнав позивача із зазначеної квартири разом з дітьми, вони переїхали за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає у теперішній час

23.07.2018 року відповідач під час шлюбу за спільні кошти у сумі - 986 084,72 грн. придбав квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65.09 кв.м., житлова площа-51,2 кв.м., яка була зареєстрована на відповідача.

Відповідно п. 5.7. Договору купівлі квартири, зазначено, що: «Покупець повідомляє, що квартира придбається за згодою його дружини ОСОБА_2 ».

Таким чином вартість спільного майна придбаного під час шлюбу складає - 986 084,72 грн.

Виходячи із рівності часток подружжя на майно придбане у шлюбі поділу підлягає із суми наявного майна - 986 084,72 гри., поділити на 2 дорівнює частку кожного із подружжя, яка відповідно складає суму - 492 042,36 грн.

Просила суд поділити майно придбане під час шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 65,09 кв.м., житлова площа - 51,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 51 та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року позов задоволено.

Визнано в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 4920,43 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Скаржником до апеляційної скарги додані докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, а саме копію посвідчення особи з інвалідністю, копію договору про відкриття та обслуговування спеціального поточного рахунку для зарахування грошової компенсації від 04.05.2018 року, копію рішення районної комісії з розгляду заяв категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення по Вознесенівському району від 03 травня 2018 року та копія листа Районної адміністрації по Вознесенівському району ЗМР від 19.05.2016 №Д-0308.

В обґрунтування причин не подання вказаних доказів до суду першої інстанції ОСОБА_1 зазначає те, що з моменту коли йому стало відомо про наявність судового спору, він звернувся до фахівця у галузі права за наданням правничої допомоги, в тому числі з метою забезпечення представництва моїх інтересів в судовому процесі. Передав наявні у нього документи представнику і в подальшому дотримувався його рекомендацій, серед яких мені було повідомлено про відсутність необхідності брати особисту участь в судових засіданнях з метою уникнення конфліктних проявів з позивачем.

У в`язку із залученням представника, він об`єктивно сподівався на те, що ним будуть вчинені необхідні дії та подані документи в заперечення на позов, оскільки він не володіє необхідними знаннями і не обізнаний в тому, які дії слід вчиняти та в якому порядку.

При ознайомленні із текстом рішення з`ясувалося, що зі сторони відповідача не було подано відзив на позов, не надані докази в заперечення на позов, не було забезпечено представництва в судових засіданнях.

На підставі викладеного, просить суд апеляційної інстанції прийняти додані до цієї апеляційної скарги докази, дослідити їх при розгляді скарги та врахувати при розгляді справи по суті.

Колегія суддів, в силу приписів статті 367 ЦПК України, дійшла висновку про поважність не подання відповідачем вказаних доказів до суду першої інстанції, встановивши, що відповідач з незалежних від нього причин не подав вказані докази до суду першої інстанції.

З огляду на зазначене, колегією суддів приймаються надані відповідачем докази.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини також вказує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи (рішення у справі "Руїз Торіха проти Іспанії".

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира набута подружжям за час зареєстрованого шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності, договори щодо розпорядження та користування спірним майном не укладались, при поділі цього майна, частки кожного з подружжя є рівними

Колегія суддів з вказаним висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , перебували у шлюбі з 30.08.2013 року по 07.08.2019 року.

ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи (а.с. 102).

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом першої інстанції помилково встановлено, що позивачем та відповідачем за час перебування у шлюбі за спільні кошти було придбано нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 65,09 кв.м., право власності на яку набуто на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до п.2.1 Договору купівлі-продажу квартири від 23.07.2018 року, кошти які будуть перераховані Покупцем ( ОСОБА_1 ), отримані на підставі Рішення районної комісії з розгляду заяв деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет, територіальну цілісність України, а також членів їх сімей про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення по Вознесенівському району від 03 травня 2018 року.

З травня 2016 року ОСОБА_1 та членів його родини було поставлено на квартирний облік на отримання державного житла (а.с. 115).

В 2018 році, на виконання положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Порядку використання коштів обласного бюджету, виділених на надання грошової компенсації інвалідам війни ІІІ групи з числа військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції та потребують поліпшення житлових умов, для придбання житла, затвердженого Розпорядженням Голови ЗОДА 16.06.2017 р. № 286, далі - Порядок № 286 було прийнято Рішення районної комісії з розгляду заяв деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей про виплату компенсації за належні для отримання жилі приміщення по Вознесенівському району від 02.05.2018 р. (а.с.116-128).

Згідно вказаного Рішення комісії, з огляду на участь в бойових діях та наявність інвалідності ОСОБА_1 разом з родиною (4 особи) було включено до списку осіб, які мають право на грошову компенсацію інвалідам війни III групи з числа військовослужбовців, які брали безпосередню участь в АТО та потребують поліпшення житлових умов, для придбання житла - згідно п. 11 ч. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також призначено грошову компенсацію в розмірі 986 084,72 грн.

На підставі укладеного між відповідачем та ПАТ «Державний Ощадний банк України» було укладено договір № 49736607 від 04.05.2018 р. про відкриття банківського рахунку зі спеціальним режимом використання, для цільового зарахування та подальшого переказу коштів грошової компенсації (а.с. 105).

На підставі вказаних документів 23.07.2018 р. було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири (а.с.109-113).

Розрахунок за квартиру відбувався із розстроченням, за рахунок коштів обласного бюджету, наданих мені в якості грошової допомоги як інваліду війни, на поліпшення житлових умов.

Грошові кошти на придбання житла не були коштами спільного бюджету, а були виділені державою ОСОБА_1 на підставі Рішення районної комісії з розгляду заяв деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет, територіальну цілісність України, а також членів їх сімей про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення по Вознесенівському району від 03 травня 2018 року.

Відповідно до вказаного рішення призначено грошову компенсацію для придбання житла, ОСОБА_1 , його дружині ОСОБА_2 , доньці ОСОБА_3 та сину ОСОБА_4 (а.с. 116).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», серед його основних завдань є виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни.

Згідно п. 11 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій. Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції.

Згідно п. 1 Розділу І Порядку № 286, кошти обласного бюджету спрямовуються на надання грошової компенсації інвалідам війни III групи з числа військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції та потребують поліпшення житлових умов, для придбання житла.

На підставі п. 1 Розділу II Порядку, право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають інваліди війни III групи з числа військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, перебувають на квартирному обліку та постійно проживають у Запорізькій області як такі, що потребують поліпшення житлових умов відповідно до норм Житлового кодексу Української РСР, та на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції помилково виходив з того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю позивача та відповідача та придбана ними за власні кошти, оскільки грошові кошти на придбання житла не були коштами спільного бюджету, а були виділені державою на 4х осіб: ОСОБА_1 , його дружині ОСОБА_2 , доньці ОСОБА_3 та сину ОСОБА_4 на підставі Рішення районної комісії з розгляду заяв деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет, територіальну цілісність України, а також членів їх сімей про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення по Вознесенівському району від 03 травня 2018 року (а.с. 116).

Вимоги позивача не відповідають способу захисту цивільних прав.

Позивач помиляється в правовій природі спірних правовідносин, оскільки режим поділу майна в даному випадку не застосовується, оскільки в ході апеляційного розгляду, подружжям за спільні кошти спірна квартира не придбавалася.

Крім того, для вирішення спірних позовних вимог щодо спірної квартири, з урахуванням встановлених обставин по справі не залучені діти подружжя, оскільки грошові кошти на придбання житла були виділені державою на 4х осіб, не тільки на ОСОБА_1 , його дружини ОСОБА_2 , а й на їх дітей доньці ОСОБА_3 та сину ОСОБА_4 на підставі Рішення районної комісії.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому у відповідності до положень п. 4 ч. 3, п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна придбаного під час шлюбу та визнання права власності на нього відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: