Справа № 727/1974/20
Провадження № 2/727/692/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці

в складі : головуючого судді Семенко О.В.

при секретарі судового засідання Семенишин І.Д.

за участю: представника позивача Ринжук Г.М.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Вакарчука В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом Міського комунального підприємства „Чернівцітеплокомуненерго до ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, -

в с т а н о в и в :

Позивач МКП «Чернівцітеплокомуненерго» звернулися до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

В позові посилається на те, що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надає послуги з постачання теплової енергії в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , опалюваною площею 55,00 кв.м., особовий рахунок НОМЕР_1 .

Послуги централізованого опалення надавались протягом опалювального періоду із жовтня по квітень місяць відповідно по роках. Вартість послуг централізованого опалення визначається розрахунковим методом щомісяця, шляхом перемноження 1 кв.м. на тариф з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря розрахункового періоду та фактичної тривалості надання послуг у цьому періоді. В разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії відповідачі оплачують послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири. Проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з постачання теплової енергії здійснюється відповідно до постанови КМУ №151 «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості» від 17 лютого 2010 р.

Розрахунки проводились згідно тарифів, затверджених постановами Національної комісії комунальних послуг №650 від 06.06.2014р., №146 від 17.10.2014р., постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №610 від 03.03.2015 р., №1171 від 31.03.2015р., №969 від 09.06.2016 р., №1536 від 28.12.2017р. Величина тарифу та його зміни доводились до споживачів регулярно і своєчасно.

Оплата за надані послуги повинна здійснюватись споживачами не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим відповідно до п. 18 Постанови КМУ від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».

Зазначають, що у відповідача, за період з 01.05.2015 року по 30.04.2018 року утворилась заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії у сумі 4828,81 грн. Вказують що в період з 01.05.2015 року по 30.04.2018 року до суду з позовною заявою не звертались.

На попередження позивача про добровільну сплату заборгованості за отриману теплову енергію відповідач не відреагувала, тим самим відмовившись в добровільному порядку вирішити питання по погашенню заборгованості.

Також вказують, що у відповідності до вимог ст.625 ЦК України відповідач зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а саме втрати від інфляційних процесів в сумі 62,80 грн., три відсотки річних 24,06 грн.

Проте, відповідач в порушення вимог ст.ст.526, 615 п. 2 ЦК України відмовляється від оплати за надані послуги.

Просили позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за надану теплову енергію в сумі 4828,81 грн., витрати від інфляційних процесів в розмірі 62,80 грн., три відсотки річних 24,06 грн. та стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Відповідно до ст.19 ч.4 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження у даній справі і відповідачу наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25.08.2020 року, позов Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго», юридична адреса: 58018, м.Чернівці, вул.Максимовича, 19-а, на р/р НОМЕР_3 в філії Чернівецькому облуправлінні АТ «ОщадБанк», м.Чернівці, МФО 356334, код 34519280 заборгованість за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення в розмірі 4828 (чотири тисячі вісімсот двадцять вісім) гривень 81 коп. Стягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , на користь Міського комунального підприємства „Чернівцітеплокомуненерго НОМЕР_4 в філії Чернівецькому облуправлінні АТ «ОщадБанк», м.Чернівці, МФО 356334, код 34519280 втрати від інфляційних процесів в розмірі 62 (шістдесят дві) гривні 80 коп., три відсотки річних в розмірі 24 (двадцять чотири) гривні 06 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , на користь Міського комунального підприємства „Чернівцітеплокомуненерго НОМЕР_4 в філії Чернівецькому облуправлінні АТ «ОщадБанк», м.Чернівці, МФО 356334, код 34519280 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 коп. (а.с.50-52).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.01.2021 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду по суті.

05 лютого 2021 року відповідачем спрямовано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує правильність та безспірність розрахунків заборгованості за надані послуги. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, які не підлягають задоволенню. З наданої позивачем до суду позовної заяви та доказів доданої до неї вбачається, що вимоги про стягнення заборгованості охоплюють період часу, починаючи з 01.05.2015 по 30.04.2018, з чим відповідачка не може погодитись, оскільки вважає, що позивачем були пропущені строки звернення до суду. Як зазначено у позовній заяві за вказаний період з 01.05.2015 по 30.04.2018 позивач не звертався до суду. Однак, позивач звернувся із позовною заявою до суду 02.03.2020 року, тому період часу з 01 травня 2015 року по 30 жовтня 2018 року містить строк, який перевищує строк позовної давності. Відповідно до витягу в якому відображено інформацію по особовому рахунку № НОМЕР_1 , який належить споживачці, неодноразово стягувачем здійснювались перерахунки.

Відповідач вказує, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 січня 2021 року скасовано судовий наказ у справі № 727/3834/20. В даній справі позивач просив видати судовий наказ через заборгованість у розмірі 3361,57 грн. за період з 01.05.2018 по 29.02.2020.

Щодо правильності проведених розрахунків відповідач зазначає, що у жовтні 2019 року позивачем здійснено перерахунок за період з 01.02.2001 по 31.12.2005 в сумі 986.47 грн., що аналогічно не відображено у витягу стягувача, який був доданий до заяви та наявний в матеріалах справи.

Стверджує, що з метою досудового врегулювання спору відповідач неодноразово зверталась до позивача з метою здійснення останнім перерахунку внаслідок невірних, розрахунків.

Також, внаслідок скрутного матеріального становища, відповідачка через вказану позивачем заборгованість неодноразово була позбавлена права на субсидію. Таким чином, відповідачка за відсутності доходів, а наявності тільки пенсії, яка в цілому навіть не вистачає для проживання, внаслідок купівлі продуктів харчування, потреби у купівлі одежі та ліків внаслідок наявних в неї хвороб, які підтверджуються довідкою медико-соціальної експертної комісії та посвідченням, висновками ЛКК № 552 та № 2267 від 03.12.2020, а також довідкою від 14.12.2020 не могла повністю та вчасно сплачувати комунальні послуги.

Відповідач вказує, що навіть попри це, у наданому позивачем розрахунку заборгованості у листопаді 2016 року відображено, що нараховано 981.91 грн. та перерахунок 20.79 грн., однак фактично математичні розрахунки є невірними так, як даний перерахунок не здійснено та сума заборгованості не знизилась на суму перерахунку. Також, якщо припустити, що розрахунки вірні, то не зрозуміло чому позивач звернувся до суду для стягнення заборгованості за період з 01 травня 2015 року по 30 жовтня 2018 року так, як фактично по розрахункам позивача заборгованість виникає тільки у жовтні 2017 року.

Зазначене у сукупності вказує на невірні розрахунки позивача та в цілому на необґрунтованість позовних вимог, відсутності як такої заборгованості з 01 травня 2015 року до 01 жовтня 2017 року, тобто за більше половини вказаного позивачем періоду. Просить застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові. В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

09 лютого 2021 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, де позивач вказав, що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» 02 жовтня 2018 року звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення з відповідачів в розмірі 4828,81 грн. за період з 01.05.2015р. по 11.05.2018р. Шевченківський районний суд л Чернівці 09 жовтня 2018 року видав судовий наказ. Шевченківський районний суд ухвалою від 11 лютого 2020 року скасував судовий наказ. МКП «Чернівцітеплокомуненерго» 02 березня 2020 року звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних з ОСОБА_1 в розмірі 4828,81 грн. боргу, 62,80 грн. інфляційних, 24,06 грн. три відсотка річних за період з 01.05.2015р. по 11.05.2018р. Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Дана правова позиція викладена у правових висновках Верховного Суду України у справі №6-214цс14 від 21 січня 2015 року, №6-1763цс16 від 24 травня 2017 року, та у Постанові Апеляційного Суду Чернівецької області у справі №727/4456/17 від 30.01.2018 року.

Вважають, що позовну давність перервано, оскільки ними подано заяву про видачу судового наказу, а тому після звернення до суду з позовом, позовна давність починається заново. Таким чином, відлік позовної давності за вимогами МКП «Чегнівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення оплати послуг з централізованого опалення почався із дати скасування судового наказу ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 лютого 2020 року. Просять позов задовольнити в повному обсязі.

15 лютого 2021 року відповідачем ОСОБА_1 подано до канцелярії суду заперечення на відповідь на відзив, згідно якого відповідач не погоджується з твердженням представника позивача щодо звернення позивачем до суду в межах строку позовної давності.

Вважає, що звернення із заявою про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності за заявленою вимогою, а переривання строку відбувається лише при поданні позову з цією вимогою. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 р., у справі № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19. У підсумку Велика Палата Верховного Суду розглядаючи касаційну скаргу прийшла до висновку, що подання заяви про видачу судового наказу не може використовуватися стягувачем, як підстава для переривання строку позовної давності за вимогою вказаною у такій заяві (чи її частиною). Поміж тим, відповідач вказує, що при задоволенні позовних вимог позивача буде стягнуто подвійну заборгованість, що випливає з відповіді МКП «Чернівцітеплокомуненерго» № Г-6/22 від 04.01.2021. Оскільки, позивач в даній відповіді вказує про загальну заборгованість в сумі 17866,73 грн. із посиланням на рішення суду, а саме судові накази. Проте, позивачем у вказаній заборгованості зазначено спірний період по якому на даний час проводиться розгляд в даній справі. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним в позові та відповіді на відзив. Просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним у відзиві та запереченні. Просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрована у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою КЖРЕП №14 від 29.11.2017 року а також довідко АДБ від 11.03.2020 року (а.с.6, 15).

МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надає послуги централізованого опалення в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , опалюваною площею 55,00 кв.м. Споживачам відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Теплова енергія надавалась до помешкання відповідача протягом опалювального періоду із жовтня по квітень місяць відповідно по роках. При розрахунках фактичних обсягів та вартості спожитої теплової енергії враховувались, зокрема, середньодобове теплове навантаження, кількість годин роботи тепловикористовуючих установок у розрахунковому періоді та коефіцієнт, величина якого визначається в залежності від температури зовнішнього повітря і фактичної кількості відпущеного тепла, тариф на теплову енергію, з врахуванням обґрунтованих скарг-претензій.

Вартість послуг централізованого опалення визначається розрахунковим методом щомісяця, шляхом перемноження 1 кв.м. на тариф. Розрахунки проводились згідно тарифів, затверджених постановами Національної комісії комунальних послуг №650 від 06.06.2014р., №146 від 17.10.2014р., постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №610 від 03.03.2015р., №1171 від 31.03.2015р., №969 від 09.06.2016р., №1536 від 28.12.2017р. Величина тарифів та його зміни доводились до споживача регулярно і своєчасно.

Відповідно до п.2.1.3 вартість оплати за одиницю фактично спожитої теплової енергії для споживачів із засобами обліку в розрахунку на 1 Гкал щомісячно протягом опалювального періоду складає 328,47 грн. з ПДВ.

Згідно розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період часу з 01.05.2015 року по 30.04.2018 року утворилася заборгованість перед МКП «Чернівцітеплокомуненерго» в розмірі 4828,81 грн., інфляційні в сумі 62,80 грн. та 3 % річних в сумі 24,06 грн. (а.с.10, 11).

Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування за надані послуги з централізованого опалення проводилась із врахуванням субсидії (а.с.10).

09 жовтня 2018 року Шевченківським районним судом м.Чернівці за заявою Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованості за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в розмірі 4828,81 грн.; стягнуто з боржника на користь стягувача судові витрати в сумі 176,20 грн., який ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11.02.2020 року скасовано (а.с.5).

Згідно ст. 13, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» до комунальних послуг відносяться: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Споживач зобов`язаний оплачувати житлові - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично відпущену теплову енергію.

Відповідно до ст. 20 п. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Згідно ст.267 ч.ч.3, 4 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ст.267 ч.4 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд, застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі №663/2070/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17, прийшла до висновку, що подання заяви про видачу судового наказу, заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

Таким чином, оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то, перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

З огляду на те, що у позивача з відповідачкою є фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем.

Про те, що відповідач не виконує зобов`язання належним чином позивачу було відомо з квітня 2016 року, що вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.10), оскільки відповідачем не оплачувались спожиті послуги, тобто з квітня 2016 року у позивача виникло право звернутись до суду з позовом до відповідача з метою захисту порушеного права.

Оскільки подання позивачем заяви про видачу судового наказу не перервало загальної позовної давності, остання не спливла до тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом не минуло 3 роки. А позивач звернувся з позовом тільки в березні 2020 року.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 19.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З врахуванням передбаченого законом трирічного строку позовної давності, позовна давність за даною вимогою сплила в квітні 2019 року; позивач звернувся до суду з позовом в березні 2020 року.

Приймаючи до уваги, що відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, тому відповідно до вимог ст.267 ч.4 ЦК України в задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, суд враховує і правові позиції Верховного Суду України щодо обрахування строків позовної давності до вимог кредитора, викладених в постановах № 6-990цс/15, справа 6/2251цс16.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як сторона по справі, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, доводів заперечення з посиланням на докази, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 257, 260, 261, 267, 322 ЦК України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, ч.1 п.15 п.п.15.5 розділу ХІІ. Перехідних положень ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в розмірі 4915,67 грн., відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2021 року.

СУДДЯ : О.В.Семенко