СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19973/20

пр. № 2/759/2088/21

06 грудня 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.;

при секретарі Істоміній О.Г.;

з участю позивача ОСОБА_1 ;

представника відповідача Голінченко О.В. ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Київської державної академії Декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені Михайла Бойчука (01103, м. Кіквідзе, 32) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,суд,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить скасувати наказ про звільнення від 30.06.2020р., поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обгрутування своїх вимог посилається на те, що працював у відповідача з 2008р. 30.06.2017р. між ним та відповідачем був укладений контракт строком дії до 30.06.2020р. З 2017р. по вересень 2020р. він сумлінно виконував свої трудові обов`язки за договором, але наприкінці вересня 2020р. йому було повідомлено, що трудові відносини з ним не продовжено і що існує наказ про звільнення у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Вважає вказаний наказ про звільнення незаконним, оскільки трудові відносини між ним і відповідачем продовжували тривати, у підписаному ним контракті відсутні положення про строк його дії, які вимагаються відповідно до ч. 2 ст. 27 КЗпПУ. У даному випадку, на думку позивача, недотримання форми контракту обумовило фактичні підстави для виникнення трудового спору. Позивач акцентує увагу на тому, що дата прийняття рішення про звільнення співпадає із датою закінчення «терміну» дії контракту і зазначається як «30 червня 2020 року». Позивач наголошує, що співпадіння дати наказу із датою закінчення «терміну» його трудового контракту, а саме - 30 червня 2020 року обумовлює запитання щодо дати звільнення, яку встановити неможливо.

Також посилається на той факт, що крім рішення про звільнення наказ містив також і запис про виплату компенсації за 56 календарних днів невикористаної відпустки за період роботи з 01.07.2019 року по 30.06.2020 року. Тобто на думку позивача, відповідач обчислює строки по-різному, що є порушенням трудового законодавства.

Також зазначає, що у період із 30 червня 2020 року по 19 жовтня 2020 року (дата отримання рішення про звільнення) відповідач не припинив трудовий договір із підстав, передбачених п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпПУ, а тому зазначення даної норми закону у якості правової підстави звільнення позивач вважає необґрунтованим.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.11.2020року було відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 55-56).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що звільнення відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 з 24.09.2008р. працював в Київському державному інституті декоративно-прикладного мистецтва (а.с. 30).

30.06.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та Київським державним інститутом декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені Михайла Бойчука було укладено контракт № 37, відповідно до якого позивач був призначений на посаду доцента кафедри рисунка строком з 01.07.2017 року до 30 червня 2020 року (а.с. 7-11).

Даний контракт був укладений на підставі заяви ОСОБА_1 від 12.06.2017р. (а.с. 99).

Наказом Київської державної академії декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені Михайла Бойчука № 47-К від 30.06.2020 року позивача ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпПУ, у зв`язку із закінченням строку дії контракту (а.с. 120-123).

Як вбачається із Довідки Київської державної академії декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені Михайла Бойчука від 17.08.2021 року № 267 та табелів обліку робочого часу кафедри рисунка, після закінчення дії контракту, позивач ОСОБА_1 в академії не працював, на нього не складалось педагогічне навантаження та не нараховувалась заробітна плата (а.с. 154, 156-162).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Верховним Судом в постанові від 16 листопада 2020 року, справа № 753/5107/18, сформульовано правовий висновок, згідно якого припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України.

Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового договору.

Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна зі сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України передбачає можливість припинення трудового договору у зв`язку з закінченням його строку. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку з закінченням строку.

Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що строковий трудовий договір (контракт) вважається таким, що укладений на невизначений строк, за наявності наступних умов: після закінчення строку трудового договору трудові відносини мають тривати; жодна зі сторін не повинна вимагати їх припинення; у випадку одноразового чи неодноразового переукладення з працівником строкового договору мають бути відсутні перешкоди, передбачені ч. 2 ст. 23 КЗпП України.

Продовження трудових правовідносин, тобто вихід працівника на роботу наступного дня після закінчення строкового трудового договору, допуск його до роботи є юридичним фактом, у силу якого строковий трудовий договір набуває характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк.

Однак такі наслідки не настають, якщо хоча б одна із сторін вимагає припинення трудових правовідносин.

Із наданих суду документів вбачається, що ОСОБА_1 у відповідача після 30 червня 2020 року не працював, на нього не складали педагогічне навантаження, не табелювали робочий час та не нараховували заробітну плату, повний розрахунок був проведений в червні 2020р., а тому його твердження про те, що трудові відносини між ними фактично тривали не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Суд не приймає до уваги в якості доказу продовження трудових відносин надані позивачем фотографії, оскільки вони не містять жодної дати і з них не вбачається, що вказані заняття позивач проводив після 30.06.2020р. в якості доцентра кафедри рисунка Київської державної академії Декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені Михайла Бойчука.

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що у зв`язку з співпаданням дати наказу про звільнення із датою закінчення терміну дії контракту неможливо встановити дату звільнення суд вважає безпідставними, оскільки строк дії підписаного ним і відповідачем контракту спливав 30.06.2020 року, цього ж дня було винесено наказ про звільнення № 47-к за п. 2 ст. 36 КЗпП України та проведено з позивачем розрахунок, в тому числі виплачено компенсацію за невикористану відпустку (а.с. 113), а тому наказ про звільнення, складений цією ж датою, у жодній мірі не суперечить вимогам законодавства, оскільки днем звільнення вважається останній день роботи.

Твердження позивача про отримання ним копії наказу про звільнення лише в жовтні при недоведеності факту продовження трудових відносин не є підставою для визнання незаконним звільнення у зв`язку з закінченням строку дії контраку та поновлення позивача на роботі, а враховується при обчисленні передбаченого ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду.

Згідно зі статтею 235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав. Тому поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення чи за межами підстав, передбачених законом чи договором або за відсутності підстав для звільнення.

У разі, якщо працівника звільнено обґрунтовано, з додержанням процедури звільнення, підстав для поновлення працівника немає.

Оскільки між сторонами був укладений строковий трудовий договір, строк дії якого закінчився 30 червня 2020 року, звільнення позивача у зв`язку із закінченням строку трудового договору проведено з дотриманням трудового законодавства, а тому позовні вимоги про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, а також похідна від них вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 21, 23, 36 КЗпП України, ст.ст. 2-13, 76-83, 133, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Київської державної академії Декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені Михайла Бойчука (01103, м. Кіквідзе, 32) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 13.12.2021р.

Суддя Т.В. Кириленко