233 № 233/4239/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участі секретаря Кюсєвої Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому зазначив, що працював в Ясинуватській дирекції залізничних перевезень державного підприємства «Донецька залізниця», правонаступником якого є відповідач. Згідно із наказом № 114/ОС від 05 квітня 2017 року був звільнений на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. З лютого 2016 року роботодавець припинив виплачувати заробітну плату позивачу. Станом на 24 квітня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 лютого 2016 року по 05 квітня 2017 року становить 26070 грн. 21 коп., що підтверджується довідкою. Добровільно сплатити заборгованість по заробітній платі відповідач відмовляється.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період часу з 01 лютого 2016 року по 05 квітня 2017 року в сумі 26070 грн. 21 коп.

В судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, підтримує позовні вимоги (а.с. 2).

Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився,будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення, відзив на позов не подав, подав письмові пояснення на позовну заяву, в яких зазначив, що ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах з структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також він не перебував у трудових відносинах з структурним підрозділом «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Розгляд справи просив проводити без участі представника (а.с. 37).

З`ясуваши позицію сторін, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що ОСОБА_1 (а.с. 4-6) перебував у трудових правовідносинах з Дебальцевською дирекцією залізничних перевезень Державного підприємства «Донецька залізниця», працював на посаді машиніста, що підтверджується відомостями трудової книжки НОМЕР_1 , довідкою за формою ОК-5, ОК-7 (а.с. 8-12, 51-53). З 01 липня 2016 року перепідпорядкований до Ясинуватської дирекції залізничних перевезень Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно наказу № 152/н від 27 червня 2016 року. Наказом № 114/ОС від 05 квітня 2017 року ОСОБА_1 звільнений за угодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 8-12).

Статтею 43 Конституції України гарантований законом захист права на своєчасне одержання винагороди за працю.

За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці», а другою частиною цієї статті встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Вирішуючи питання щодо порушення права позивача на виплату відповідачем заробітної плати при роботі на його підприємстві та не проведення з ним повного розрахунку при звільненні, суд виходить з такого:

Відповідно до ч.3 ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає встановленим той факт, що при звільненні ОСОБА_1 належала нарахована заробітна плата за період з 01 лютого 2016 року по 05 квітня 2017 року, яка відповідно до наданої позивачем довідки (а.с. 7) складає 26070,21 грн.

За даними позову вказана заборгованість із заробітної плати до теперішнього часу відповідачем не виплачена, доказів протилежного останнім не надано.

За таких обставин позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати за період з 01 лютого 2016 року по 05 квітня 2017 року у загальному розмірі 26070,21 грн.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах з структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та з структурним підрозділом «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також довідку відповідача від 12 листопада 2021 (а.с. 37-38).

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Ясинуватською дирекцією залізничних перевезень Державного підприємства «Донецька залізниця», що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці (а.с.8-12).

Постановою Кабінету Міністрів України № 200 від 25 червня 2014 року було утворено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1, до переліку якого входить, зокрема, й ДП «Донецька залізниця».

Згідно з постановою Кабінету міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» змінило назву на Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне підприємство «Донецька залізниця» перебуває в стані припинення.

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого включено м. Донецьк.

Процедуру реорганізації ДП «Донецька залізниця» та передачу всіх прав та обов`язків ПАТ «Українська залізниця» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» (далі - Постанова № 604) призупинено до завершення проведення антитерористичної операції.

Згідно з частинами 1, 5 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до частин 2, 3 ст.107 ЦК України після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що у статтях 104 ЦК та 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може безумовно пов`язуватися із внесенням запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) зазначено, що при реорганізації в формі злиття немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий. Якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до новоствореної юридичної особи, яка отримає все майно правопопередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями.

Враховуючи, що відповідно до ч.6 ст.2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, правонаступництво не пов`язується з державною реєстрацією припинення підприємств залізничного транспорту, а кредиторам не надавалося право вимагати дострокового виконання вимог у порядку, передбаченому ст.107 ЦК України, тобто всі їхні вимоги перейшли в повному обсязі до АТ «Укрзалізниця», датою виникнення універсального правонаступництва АТ «Укрзалізниця» щодо підприємств залізничної галузі, які припиняються шляхом злиття, слід вважати дату його державної реєстрації - 21 жовтня 2015 року, з якої воно є правонаступником ДП «Донецька залізниця».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20) зазначено, що інформація, відображена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо правонаступника юридичної особи (відомості, передбачені у пунктах 29 і 30 частини 2, пунктах 14 і 15 частини 3 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»), не охоплює всіх випадків правонаступництва прав і обов`язків юридичної особи, зокрема у випадку заміни сторони у зобов`язанні, що відбулася до припинення юридичної особи шляхом її реорганізації чи ліквідації.

Зважаючи на наведене вище, викладені у письмових поясненнях доводи АТ «Укрзалізниця» суд вважає безпідставними, та не приймає до уваги довідку відповідача від 12 листопада 2021 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд виходив з того, що в спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця.

Позивач ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з Ясинуватською дирекцією залізничних перевезень Державного підприємства «Донецька залізниця», правонаступником якого є АТ «Укрзалізниця», за що йому мала бути нарахована та виплачена заробітна плата.

Проте, свого обов`язку з оплати праці позивача відповідач не виконав, розмір заявленої позивачем до стягнення суми невиплаченої заробітної плати не спростував.

Надана позивачем довідка на підтвердження розміру заборгованості (а.с. 7), яка міститьвідомості щодо предмету дослідження, дотримує вимог закону, зокрема завірена підписом керівника та бухгалтера підприємства відповідача та печаткою цього підприємства, тож у розумінні діючого цивільного процесуального законодавства є належним та допустимим доказом.

Тож конституційне право позивача на одержання винагороди за працю має бути захищено.

Таким чином, позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

У зв`язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (юридична адреса: м. Київ, вул. Тверська, буд.5 ) про стягнення нарахованої, але на виплаченої заробітної плати - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з 01 лютого 2016 року по 05 квітня 2017 року у розмірі 26 070 (двадцять шість тисяч сімдесят) гривень 21 копійка.

В частині стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць допустити негайне виконання рішення суду.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлений 14 грудня 2021 року.

Суддя :