печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2021 р. Печерський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Волкової С.Я. при секретарі судових засідань Зінченко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника відповідачів Фонарюк Галини Григорівни , представника третьої особи Кот Оксани Василівни про закриття провадження у справі,

установив:

У червні 2019 р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вимогами до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва, третя особа: Держава Україна в особі Верховної Ради України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади.

Ухвалою суду від 09.07.2019 р. відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 10.09.2021 р. закрито підготовче провадження у справі.

01.12.2021 р. матеріали справи передано судді Волковій С.Я. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2021 р.); судове засідання у справі призначено на 14.12.2021 р. на 14:00 год.

У судове засідання 14.12.2021 р. о 14:00 год. позивач, відповідачі, третя особа не з'явилися, про дату, час і місце цього засідання належним чином повідомлені, суд, враховуючи клопотанняпредставника відповідачів Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві Фонарюк Г.Г. від 14.12.2021 р. про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, розгляд означеного клопотання у її відсутності, клопотання представника третьої особи: Держави Україна в особі Верховної Ради України Кот О.В. від 14.12.2021 р. про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, розгляд означеного клопотання у її відсутності, ухвалив розглядати справу за відсутності позивача, відповідачів, третьої особи, оскільки учасники справи, їх представники були належним чином повідомлені про судове засідання, нез`явлення позивача, відповідачів не перешкоджає вирішенню клопотань, та суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини, дійшов наступного висновку.

У позовній заяві позивачем зазначено, що постановою Вищого адміністративного суду України по справі № 800/184/16 від 01.06.2016 р. задоволено його позов, визнано протиправною бездіяльність Верховної Ради України щодо несвоєчасного розгляду подання голови ВККСУ про обрання ОСОБА_2 суддею господарського суду Миколаївської області безстроково, Верховна Рада України замість виконання свого обов`язку, передбаченого пунктом 27 частини першої статті 85, частиною першою статті 128 Конституції України, рішення суду першої інстанції, не погодилася із цим рішенням суду та звернулася до Верховного Суду України із апеляційною скаргою. Невиконання Верховною Радою України свого обов`язку призвело до того, що він незаконно тривалий час був позбавлений конституційного права продовжувати професійну кар`єру судді. Внаслідок протиправної бездіяльності не мав повноважень судді, у зв`язку із чим не отримував доплату за вислугу років, отже через ненарахування та несплату доплат за вислугу років з вини держави йому завдано матеріального збитку в розмірі 127 284 грн, просить стягнути означену матеріальну шкоду, втрати від інфляції та 3% річних, а також 200 000 грн завданої цією бездіяльністю моральної шкоди.

Згідно статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип доступу до правосуддя.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України»).

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом».

Згідно частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За змістом статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, те, що за своєю правовою природою вони виникають у приватноправових відносинах і містять наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункти 2, 7, 17 частини першої статті 4 КАС України).

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

Згідно пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу. Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади. Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Отже до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Крім того, до компетенції адміністративних судів належить розгляд спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, що передбачено у пунктах 1 та 2 частини першої статті 19 КАС України, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Поняття публічної служби є широким, оскільки включає в себе державну службу, службу в органах місцевого самоврядування та службу в публічних установах. Під «публічною службою» необхідно розуміти врегульовану виключно Конституцією та законами України професійну публічну діяльність осіб, які заміщують посади в державних органах і органах місцевого самоврядування щодо реалізації завдань і функцій держави та органів місцевого самоврядування. Публічну службу в найширшому розумінні можуть здійснювати працівники усіх організацій публічного сектору: органами державної влади (тобто не лише виконавчої, а й законодавчої та судової); державними підприємствами та установами; органами місцевого самоврядування; комунальними підприємствами та установами.

Юрисдикційність справ за позовами, що стосуються обрання, перебування та звільнення з публічної служби належить до адміністративних правовідносин.

У рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 р. у справі № 813/1045/18). У постанові від 31.10.2018 р. у справі № 761/33941/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала, що публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Тобто до вказаних правовідносин, які є різновидом трудових, застосовуються і норми трудового права, у тому числі і стаття 237-1 КЗпП України про відшкодування моральної шкоди працівнику, незважаючи на те, що такий спір виникає щодо прийняття, проходження чи припинення публічної служби.

З аналізу зазначених норм випливає, що законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами. Одним з елементів публічної служби є служба в органах судової влади. Залежно від завдань і функцій судової влади можна виокремити такі види публічної служби: служба на посаді судді, служба в органах, що забезпечують діяльність судді, служба в державних органах та установах системи правосуддя.

Служба на посаді судді - це вид публічної служби, який стосується тільки однієї категорії - професійних суддів при здійсненні ними правосуддя і характеризується: зайняттям суддею державної посади у державному органі (суді) і неналежністю до категорії як політичних, так і державних службовців; особливим порядком призначення на посаду судді, і проходження суддівської служби та припинення такої служби; незалежністю суддів і підпорядкуванням тільки закону; оплатою праці за рахунок державного бюджету.

Згідно з позовною заявою предметом спору є стягнення збитків у виді недоотриманої доплати за вислугу років за період з квітня 2015 р. по 02.11.2017 р. у сумі 127 284 грн.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір, який виник між сторонами у справі, стосується проходження позивачем публічної служби, до чого включається і виплата доплат за вислугу років. Спори, пов`язані з проходженням публічної служби, розглядаються за правилами адміністративного судочинства. Тобто спори про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, пов`язаної з невиплатою суддівської винагороди, доплат та компенсаційних виплат є такими, що пов`язані з проходженням та звільненням з публічної служби, якою є перебування на посаді судді, тому повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічні за змістом правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 14.11. 2018 р. у справі № 757/70264/17, від 12.01.2021 р. у справі № 757/44631/19 (провадження № 14-171 цс 20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ, як передбачено частиною першою статті 256 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1-23, 200, 223, 255, 256, 352-355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва, третя особа: Держава Україна в особі Верховної Ради України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади, - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_2 його право на звернення з позовом у порядку адміністративного судочинства.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник провадження, якому ухвала суду не була вручена в день її постановлення має право на поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії вказаної ухвали.

Суддя Волкова С.Я.