головуючий у суді І інстанції Трусова Т.О.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Сушко Л.П.,

за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі за текстом - ПАТ «Родовід Банк», банк) звернулося до суду з позовом до позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 13 350 дол. США та 2 167 597 грн 59 коп.

Позов мотивований тим, що 18 квітня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 37.3/АА-00025.08.2.

На підставі указаного договору банк відкрив ОСОБА_1 невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 18 937 дол. США 55 центів. терміном по 18 квітня 2015 року зі сплатою 12,50 % річних.

27 жовтня 2008 року укладено додаткову угоду до договору, згідно з якою процентна ставка становить 16 % річних.

На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 18 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Родовід Банк» укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за своєчасне і повне виконання зобов`язань за кредитним договором.

Банк у повному обсязі виконав зобов`язання за кредитним договором, але позичальник своїх грошових зобов`язань не виконав, у зв`язку з чим станом на 05 грудня 2017 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 13 350 дол. США 36 цент. та 2 167 597 грн 59 коп., яка складається з: 9 451 дол. США 87 центів - прострочена заборгованість за кредитом; 3 898 дол. США 49 центів - прострочена заборгованість за процентами за період з 17 грудня 2013 року по 05 грудня 2017 року; 1 506 371 грн 95 коп. - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 05 грудня 2016 року по 05 грудня 2017 року; 621 313 грн 67 коп. - сума пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом за період з 05 грудня 2016 року по 05 грудня 2017 року; 28 505 грн 97 коп. - сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту за період з 17 грудня 2013 року по 05 грудня 2017 року; 11 406 грн 01 коп. - сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів за кредитом за період з 17 грудня 2013 року по 05 грудня 2017 року.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва 17 грудня 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за цим же кредитним договором. Проте, заборгованість за указаним рішенням не сплачена та відповідно до умов договору триває нарахування процентів на суму боргу за невиконання умов договору (а.с. 1-6 т. 1).

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року замінено позивача ПАТ «Родовід Банк» його правонаступником - ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 131-132 т. 1).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року позов ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 3 % річних у сумі 28 017 грн 67 коп.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у 2013 році банк скористався правом вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором та реалізував його шляхом звернення з позовом до суду.

Своїми діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та пені, що засвідчено в рішенні суду.

Тому судом першої інстанції відмовлено у задоволенні вимог про стягнення з відповідачів процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами, нарахованих після ухвалення судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Оскільки грошове зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду, відповідачі не виконали, і доказів протилежного суду не надано, судом першої інстанції стягнуто 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення у цій частині, про відмову у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал».

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалене рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення 3 % річних є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі, відповідач також вказує на те, що судові повістки про розгляд указаної справи судом першої інстанції ним отримані не були, а також він знаходився у закладах охорони здоров`я, тому не подав вчасно заперечення щодо позову та заяви щодо пропуску строку позовної давності.

Позовні вимоги позивача, які судом першої інстанції задоволено, про стягнення 3 % річних стосуються майже чотирьохрічного періоду з 17 грудня 2013 року по 05 грудня 2017 року після ухвалення Дарницьким районним судом міста Києва про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також відповідач посилається на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції залишено поза увагою те, що ТОВ «Вердикт Капітал» не є належним правонаступником первісного позивача ПАТ «Родовід Банк», оскільки матеріали справи не містять доказів направлення боржнику повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором, а також акта прийому-передачі документів, як це передбачено пунктом 5 договору № 15 від 24 травня 2019 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ПАТ «Родовід Банк».

ТОВ «Вердикт Капітал» скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, направив відзив на апеляційну скаргу, де зазначив про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_1 , повідомлений належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його апеляційною скаргою за його відсутності.

Оскільки рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 серпня 2020 рокуоскаржується лише відповідачем ОСОБА_1 , тому предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише у частині, яка стосується позовних вимог до ОСОБА_1 .

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Положення цього конституційного принципу закріплені у статтях 12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента. Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду.

За правилом частини першої статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

За змістом пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях.

Порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду справи встановлений статями 128 - 130 ЦПК України, про належне повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання може свідчити розписка.

За змістом частини 2 статті 211, частини другої статті 223 ЦПК України, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, перешкоджає розгляду справи.

Неповідомлення судом учасників процесу про дату, час і місце судового засідання є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 03 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

З матеріалів справи вбачається, що у цій справі було призначено одне підготовче та п`ять судових засідань у порядку загального позовного провадження.

Наявні у матеріалах справи судові повістки про виклик відповідача ОСОБА_1 до суду першої інстанції не можуть вважатися належним повідомленням учасника справи про дату, час і місце розгляду справи, оскільки не відповідають вимогам частини першої статті 130 ЦПК України, якою передбачено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Відомості про повернення до суду першої інстанції повісток про виклик відповідача з вказівкою причини повернення «закінченням терміну зберігання» (а.с. 55, 64, 70, 82, 90, 143 т. 1) не свідчить про виконання судом обов`язку щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату та час її судового розгляду.

Приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повісток про виклик до суду без зазначення конкретної причини повернення є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи, оскільки таке повернення повістки про виклик до суду не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її відсутність за адресою, повідомленою суду.

Схожого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 та Верховний Суд в постанові від 17 жовтня 2019 року у справі №130/3251/13 (провадження № 61-42434св18).

Вирішивши спір за відсутності відповідача ОСОБА_1 , суд першої інстанції порушив право останнього знати про час і місце судових засідань (частина 1 статті 8 ЦПК України), право брати участь в судових засіданнях (пункт 2 частини 1 статті 43 ЦПК України), подати заяву про застосування позовної давності, що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неналежне повідомлення останнього про розгляд справи є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, оскільки справу розглянуто судом за відсутності ОСОБА_1 , не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, що призвело до порушення його прав на справедливий суд, відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України наявні обов`язкові підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_1 , нащо і посилається відповідач у своїй апеляційній скарзі.

Вирішуючи позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами, апеляційний суд враховує таке.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва 17 грудня 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 37.3/АА-00025.08.2, яка виникла станом на 16 грудня 2013 року, у загальному розмірі 235 253 грн 20 коп., з яких: 75 548 грн 81 коп. - прострочена та поточна заборгованість за кредитом (тілом кредиту), що є еквівалентом 9 451 дол. США 87 центів; 14 933 грн 19 коп. - прострочена та поточна заборгованість за процентами, що є еквівалентом 1 868 дол. США 28 центів; 144 771 грн 20 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, а також судовий збір у розмірі 2 352 грн 53 коп. (а.с. 22-27 т. 1).

За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень указане рішення ніким не оскаржувалось і набрало законної сили.

Відповідно до умов договору про відступлення прав вимоги № 15 від 24 травня 2019 року, укладеного за результатами електронного аукціону, ПАТ «Родовід Банк» відступив ТОВ «Вердикт Капітал» за плату права вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 (а.с. 114-116, 117, 118, 119 т. 1).

У зв`язку із непогашенням відповідачем заборгованості перед позивачем після ухвалення рішенням Дарницького районного суду міста Києва 17 грудня 2013 року, позивачем нараховано відповідачу заборгованість, яка станом на 05 грудня 2017 року становить 13 350 дол. США 36 центів та 2 167 597 грн 59 коп., яка складається з: 9 451 дол. США 87 центів - прострочена заборгованість за кредитом; 3 898 дол. США 49 центів - прострочена заборгованість за процентами за період з 17 грудня 2013 року по 05 грудня 2017 року; 1 506 371 грн 95 коп. - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 05 грудня 2016 року по 05 грудня 2017 року; 621 313 грн 67 коп. - сума пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом за період з 05 грудня 2016 року по 05 грудня 2017 року; 28 505 грн 97 коп. - сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту за період з 17 грудня 2013 року по 05 грудня 2017 року; 11 406 грн 01 коп. - сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів за кредитом за період з 17 грудня 2013 року по 05 грудня 2017 року (а.с. 10-11 т. 1).

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року (справа № 186/1974/14-ц), від 12 вересня 2018 року (справа № 473/825/16-ц), від 19 вересня 2018 року (справа № 643/16336/16-ц) та ін.

З матеріалів справи вбачається, що у 2013 році позивач скористався своїм правом вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором та реалізував його шляхом звернення з позовом до суду.

Своїми діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та пені, що засвідчено в рішенні суду.

Зважаючи на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами, нарахованих після ухвалення судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення 3 % річних від суми простроченого кредиту.

3 % річних за період прострочення сплати основного боргу нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

В період часу з 17 грудня 2013 року по 05 грудня 2017 року відповідач ОСОБА_1 мав грошове зобов`язання перед ТОВ «Вердикт Капітал», що підтверджується рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 грудня 2013 року, це грошове зобов`язання належним чином не виконано боржником, тому згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України він має сплатити 3 % річних за період прострочення сплати основного боргу.

Відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просив застосувати наслідки закінчення позовної давності.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, провадження № 14-59цс18, викладено правовий висновок про те, що якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Як убачається зі матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 не був належно повідомленим про час та місце судового розгляду, про що свідчать конверти із відміткою про причину повернення «за закінченням терміну зберігання», не приймав участі у розгляді справи у суді першої інстанції, як наслідок не мав можливості реалізувати право на подачу заяви про застосування позовної давності до ухвалення рішення судом першої інстанції.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 про застосування позовної давності підлягає розгляду в суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про застосування позовної давності колегія суддів виходить із такого.

Як роз`яснено у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення 3 % річних від простороченої суми, у зв`язку з невиконанням відповідачем простроченого зобов`язання після ухвалення рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, тому апеляційний суд перевіряє дотримання позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Рішення Дарницького районного суду міста Києва про стягнення в тому числі і з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором ухвалене 17 грудня 2013 року.

У зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 своїх грошових зобов`язань, позивач набув право на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Позивачем заявлені, зокрема вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 3 % річних за період з 17 грудня 2013 року по 05 грудня 2017 року.

З позовом до суду ПАТ «Родовід Банк», правонаступником якого у цих правовідносинах є ТОВ «Вердикт Капітал», звернулося 07 грудня 2017 року, що підтверджується відміткою на поштовому конверті.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 3 % річних за період з 17 грудня 2013 року по 07 грудня 2014 року не підлягають задоволенню саме з підстав пропуску позивачем позовної давності, про наслідки застосування якої заявлено стороною у справі.

За період з 17 грудня 2014 року по 05 грудня 2017 року прострочення виконання відповідачем ОСОБА_1 грошового зобов`язання у сумі 235 253 грн 20 коп. склало 1 084 днів, а тому з відповідача ОСОБА_1 підлягає до стягнення 3 % річних у сумі 20 960 грн (235 253 грн 20 коп. х3х1084/365/100).

У зв`язку з викладеним, відповідно до статті 376 ЦПК України рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року в частині позовних вимог до ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних у розмірі 20 960 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року в частині позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» три проценти річних у сумі 20 960 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Інформація про боржника: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Інформація про стягувача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», місцезнаходження: м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 13 грудня 2021 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

Л.П. Сушко