Справа № 604/967/21
Провадження № 2-о/604/42/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді Сташківа Н.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Гамана В.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Підволочиську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник, від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Кулеба І.І., звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документів, зокрема: трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , виданої 31 грудня 1980 року на ім`я « ОСОБА_2 », архівної довідки № 95 від 04 серпня 2021 року про підтвердження факту навчання ОСОБА_2 у Бучацькому радгоспі-технікумі, довідки № 208, виданої Підволочиським районним комунальним трудовим архівом 20 грудня 2017 року про підтвердження членства у КСГП «Колос» с. Галущинці ОСОБА_3 , довідки № 208, виданої Підволочиським районним комунальним трудовим архівом 20 грудня 2017 року про заробіток у КСГП «Колос» с. Галущинці.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , дівоче прізвище « ОСОБА_4 » народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 01 вересня 1976 року по 03 березня 1986 року заявниця навчалася у Бучацькому радгоспі технікумі, де здобула кваліфікацію зоотехніка. Проте, під час зарахування на навчання її ім`я помилково було вказано ОСОБА_2 замість ОСОБА_5 , а по закінченню технікуму на таке ж ім`я видано і диплом.25 березня 1980 року Заявницю було прийнято зоотехніком у колгосп ім. Енгельса (пізніше перейменовано у КСГП «Колос») с. Галущинці, де їй було заведено трудову книжку. Під час оформлення даної трудової книжки, крім імені, неправильно записали ще й по-батькові Заявниці і в результаті у своїй трудовій книжці вона вказана, як « ОСОБА_2 ».

Також помилки допущено при веденні кадрової документації за місцем її роботи, в результаті чого у довідці №208 від 20 грудня 2017 року про підтвердження членства у КСГП «Колос» с. Галущинці та у довідці №208 від 20 грудня 2017 року про заробіток у КСГП «Колос» с. Галущинці, який враховується при обчисленні пенсії, ім`я Заявниці вказано « ОСОБА_6 ».

Усі інші документи, які стосуються особи та професійної діяльності ОСОБА_1 : свідоцтво про народження, свідоцтво про укладення шлюбу - відповідають її паспортним даним. У червні 2021 року ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, у зв`язку з чим звернулася в Лановецьке об`єднане управління пенсійного фонду України у Тернопільській області. При перевірці документів спеціалістом пенсійного фонду було виявлено вищезазначені розбіжності. Просить врахувати, що 02 травня 2018 року Галущинською загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів Підволочиської селищної ради Тернопільської області було видано довідку №18, у якій вказано, що ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді сторожа у даній школі з 20 вересня 2001 року (наказ № 30 від 20 вересня 2001 року) по 01 вересня 2007 року (наказ №12 від 01 вересня 2007 року). Ті ж самі накази, з тими ж номерами і від того ж числа прописані і в трудовій книжці ОСОБА_2 при її прийнятті на роботу і звільненні з посади сторожа Галущинецької школи.

Таким чином факт помилкового написання імені заявниці у документах, що стосуються її навчання і трудової діяльності перешкоджає реалізації оформлення пенсійного забезпеченнята не дає змоги працівникам пенсійного фонду безперешкодно провести нарахування їй пенсії по віку.

Оскільки внести виправлення в трудову книжку та кадрові документи зараз немає можливості, а встановлення даного факту потрібно ОСОБА_1 для оформлення пенсії по віку, виникла потреба звернутися з даною заявою до суду.

В судове засідання заявник не з`явилася, представник заявника подала суду заяву, в якій просить суду розглядати справу у її відсутності, заяву підтримала, просила задоволити.

Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судове засідання не з`явився. 08 жовтня 2021 року на адресу суду надійшло заперечення у справі від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій представник заінтересованої особи зазначив, що в заяві про встановлення факту не подано жодних доказів про те, що трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_1 , яка заповнена 31 грудня 1980 року на ім`я « ОСОБА_7 » належить саме заявнику. Крім цього, архівна довідка не є правовстановлюючим документом. Враховуючи викладене, а також те, що встановлення даного факту пов`язане з вирішенням спору про право, а саме, права на пенсію, а тому представник заінтересованої особи просить суд залишити заяву про встановлення факту без розгляду.

У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань.

Згідно паспорта громадянина України НОМЕР_2 від 03 лютого 1998 року та картки платника податків ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Галущинці Підволочиського району Тернопільської області.

У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 01 липня 1961 року та свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 05 травня 1984 року дошлюбне прізвище заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_4 .

Проте, з архівної довідки, виданої 04 серпня 2021 року № 95 архіваріусом коледжу, убачається запис імені заявника як « ОСОБА_2 , яка навчалася в Бучацькому радгоспі технікумі з 01 вересня 1976 року (наказ № 299 від 24 серпня 1976 року) по 03 березня 1980 року (наказ № 17 від 03 березня 1980 р) за денною формою навчання. Навчалася за спеціальністю «Зоотехнія», здобула кваліфікацію зоотехніка із врученням диплому НОМЕР_5 . Наказом Міністерства АПК України № 371 від 18 грудня 1998 року Бучацький радгосп-технікум перейменовано на Бучацький держаний аграрний коледж. Наказом по Подільському державному аграрно-технічному університеті № 125 від 19 липня 2006 року Бучацький державний аграрний коледж реорганізовано на Бучацький коледж Подільського ДАТУ.

31 грудня 1980 року на ім`я ОСОБА_2 заповнено трудову книжку серії НОМЕР_1 , на підставі наказу № 3 від 03 квітня 1980 року прийнята на роботу в члени колгоспу імені Ф.Енгельса Підволочиського району, 25 березня 1980 року призначена на посаду зоотехніка (наказ №7 від 25 березня 1980 року).

Також із даної трудової книжки убачається, що згідно паспорта внесено виправлення та прізвище особи зазначено ОСОБА_1 .

Згідно архівної довідки про трудовий стаж № НОМЕР_6 , виданої Підволочиським районним Трудовим архівом 20 грудня 2017 року, та відомостей про кількість вироблених трудоднів (людино-днів) ОСОБА_3 перебувала членом КСГП «Колос» с. Галущинці з березня 1980 року по грудень 1984 року, з червня 1986 року по квітень 2000 року. Довідка видана на підставі книги обліку трудового стажу за 1980-1984,1986-2000 роки.

Згідно архівної виписки №208 від 20 грудня 2017 року, виданої Підволочиським районним Трудовим архівом 20 грудня 2017 року ОСОБА_8 отримувала заробітну плату в КСГП «Колос» с. Галущинці, Підстава: книга нарахування заробітної плати за 1994-1998 роки.

02 травня 2018 року Галущинською загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів Підволочиської селищної ради Тернопільської області видано довідку №18, у якій вказано, що ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді сторожа у даній школі з 20 вересня 2001 року (наказ № 30 від 20 вересня 2001 року) по 01 вересня 2007 року (наказ №12 від 01 вересня 2007 року). Ті ж самі накази, з тими ж номерами і від того ж числа прописані і в трудовій книжці ОСОБА_2 при її прийнятті на роботу і звільненні з посади сторожа Галущинецької школи.

Таким чином судом встановлено, що заявник ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла пенсійного віку, проте у документах, що стосуються її навчання і трудової діяльності, помилково зазначені її ім`я та по батькові. Оскільки внести виправлення в трудову книжку та кадрові документи зараз немає можливості, з метою оформлення пенсії по віку, у заявника виникла потреба звернутися з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів.

Разом з тим, із показів свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_10 судом встановлено, що вони давно знають заявника ОСОБА_1 , яку в селі усі кличуть ОСОБА_6 , у зв`язку з чим у документах неодноразового виникають помилкові записи.

Твердження свідків не суперечать одне одному, підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, показання свідків не суперечать іншим зібраним у справі доказам, які суд у відповідності із ст. 77, 78 ЦПК України вважає їх належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку , а тому враховуються при ухваленні судового рішення.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме належність правовстановлюючого документу особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

У постанові Верховного Суду від 20 серпня 2018 року зроблено висновок про те, що записи у книгах обліку трудового стажу, заробітку колгоспника, у розрахунково-платіжних відомостях нарахування заробітної плати є правовстановлюючими документами (справа № 545/1472/17).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 вказаної постанови, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України (в редакції, яка діяла до редакції відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Згідно із п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 348/576/18 відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відтак, у судовому порядку, відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку, встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 просить суд встановити факт належності їй правовстановлюючих документів: трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , виданої 31 грудня 1980 року на ім`я « ОСОБА_2 », архівної довідки № 95 від 04 серпня 2021 року про підтвердження факту навчання ОСОБА_2 у Бучацькому радгоспі-технікумі, довідки № 208, виданої Підволочиським районним комунальним трудовим архівом 20 грудня 2017 року про підтвердження членства у КСГП «Колос» с. Галущинці ОСОБА_3 , довідки № 208, виданої Підволочиським районним комунальним трудовим архівом 20 грудня 2017 року про заробіток у КСГП «Колос» с. Галущинці, з метою подальшого звернення за призначенням пенсії.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт належності правовстановлюючих документів знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, окрім того, встановлення факту є реалізацією гарантованого ст. 46 Конституції України права заявника на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, перешкодою чому є невірне зазначення прізвища, імені та по батькові заявника у правовстановлюючому документі, а тому суд вважає, що даний факт підлягає встановленню.

На підставі викладеного, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 293, 315, 319, 352-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, адреса: м. Тернопіль, Майдан Волі, 3, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, -задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документів:

-трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , виданої 31 грудня 1980 року на ім`я ОСОБА_2 ;

-архівної довідки №95 від 04 серпня 2021 року про підтвердження факту навчання ОСОБА_2 у Бучацькому радгоспі-технікумі;

-довідки №208 виданої Підволочиським районним комунальним трудовим архівом 20 грудня 2017 року про підтвердження членства у КСГП «Колос» с. Галущинці ОСОБА_3 ;

- довідки №208, виданої Підволочиським районним комунальним трудовим архівом 20 грудня 2017 року про заробіток у КСГП «Колос» с. Галущинці.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий суддя підпис

з оригіналом згідно:

Суддя Н.Б.Сташків