ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/7326/18 Головуючий суддя І інстанції Єжов В. А.
Провадження № 22-ц/818/657/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Панасенка Павла Петровича та ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Єжова В.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення суми за договором завдатку,

в с т а н о в и в:

22 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми за договором завдатку.

Позовна заява мотивована тим, що квітні 2018 року відповідачка запропонувала позивачу придбати у неї за договором купівлі-продажу належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Остання запевнила позивача, що вирішить питання щодо самовільних прибудов до квартири та про те, що в даній квартирі ніхто не зареєстрований і на проживання не буде претендувати. Сторони домовилися про ціну квартири, яка становила 28000,00 доларів США. Відповідачка запропонувала сплатити завдаток - грошову суму у розмірі 5000,00 доларів США в рахунок сплати грошової суми за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Вказаний завдаток позивач передав відповідачці 23 травня 2018 року. Крім того, сторони домовились про те, що угода купівлі-продажу вказаної квартири буде укладена в кінці серпня 2018 року.

Позивач, при зверненні до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Носової О.В. для укладення договору купівлі-продажу квартири з відповідачкою, дізнався, що правовстановлюючі документи на вказану нерухомість відсутні, в квартирі крім відповідачки зареєстровані її колишній чоловік та її діти, самовільні прибудови до квартири не узаконені, тому вважає, що домовленості відповідачка не виконала, з огляду на що він звернувся до останньої за поверненням суми завдатку, який та пообіцяла повернути в період з 20 по 30 вересня 2018 року, однак своїх зобов`язань не виконала.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача суму збитків яку він витратив на те, щоб приїхати до неї за кордон та моральну шкоду, яку йому завдано введенням його в оману щодо питання продажу квартири.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року до участі у справі залучено третю особу - ОСОБА_3 .

На підставі вищевикладеного ОСОБА_2 просив суд стягнути на його користь з відповідачки ОСОБА_1 грошові кошти за договором завдатку, у розмірі подвійного розміру внесеної суми в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день звернення до суду з позовом - 279168 грн, а також суму збитків, що є його додатковими витратами, які він поніс намагаючись повернути свої кошти у розмірі 20693,68 грн, а також 50000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням зобов`язання, а також - відшкодувати понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2020 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму авансу у розмірі 5000 доларів США; понесені судові витрати у сумі 1391,50 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення подвійної суми завдатку, збитків в сумі 20693,68 грн. і відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 грн - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача - адвокат Панасенко П.П. просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вказав, що згідно до позовних вимог ОСОБА_2 , просив стягнути з ОСОБА_1 грошову суму у розмірі подвійного завдатку у гривнях, однак рішенням суду стягнуто на користь ОСОБА_2 суму авансу в іноземній валюті, внаслідок чого суд вийшов поза межі позовних вимог.

Зазначив, що судом не з`ясовано справжню правову природу правовідносин які склалися між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . У розписці не зазначено, що ОСОБА_1 отримала грошові кошти в сумі 5000 дол США саме від ОСОБА_2 . Суд першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів не встановив, який саме правочин було укладено та хто, окрім ОСОБА_1 , є стороною вказаного правочину. Надана позивачем розписка на підтвердження виконання зобов`язання всупереч положенням ч.1 ст.545 ЦК України не містить відомості, які дозволяють ідентифікувати кредитора та предмет зобов`язання. Належних і допустимих доказів про те, що другою стороною правочину є ОСОБА_2 та розписка ОСОБА_1 від 23.05.2018 була написана саме йому, ОСОБА_2 надано до суду не було.

Вказав, що факт наявності оригіналу розписки у ОСОБА_2 не свідчить про те, що він є стороною у зобов`язанні та про те, що грошові кошти ОСОБА_1 було передано саме ним. Отже зобов`язальні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за розпискою від 23.05.2018 не виникли.

Зазначив, що допитані свідки є заінтересованими особами. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є відповідно дружиною та дочкою ОСОБА_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є сусідами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та перебувають з ОСОБА_1 у неприязних відносинах, про що свідчить наявність чисельних судових проваджень за позовами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 та позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 №№646/525/19, 646/8778/19,2-47/10. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 підтвердив наявність між ним та ОСОБА_1 неприязнених відносин. Зазначені свідки при підписанні розписки не були присутніми, знають про обставини від ОСОБА_2 . Отже, покази вказаних свідків не є належними та допустимими доказами у справі.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити і залишити оскаржене рішення суду без змін, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає обставинам справи.

На обґрунтування вказав що суд надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав вимоги та доводи позовної заяви. При цьому вказав, що доводи скарги не спростовують висновки суду, які є законними і обґрунтованими.

ОСОБА_2 у апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині відмови йому у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю: про стягнення подвійної суми завдатку у розмірі 139584 грн, збитків у сумі 20659,29 грн. і відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Вказав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав вимоги та доводи позовної заяви.

Зазначив, що відповідачка свідомо ввела його в оману щодо продажу нею квартири. Він був зацікавлений у її придбанні, розраховував на її придбання, обговорював з продавцем питання придбання у неї квартири, навіть з цією метою неодноразово приїздив до неї в Ленінградську область, марно витратив свій час та 20657,29 грн на авіаційні білети та проживання, сплатив завдаток у розмірі 5000 дол США. 20 серпня 2018 року сторони з`явилися до нотаріуса для оформлення договору, де виявилося що відповідачка навіть не бажає нотаріально закріпити сплату їй як гарантію наміру продажу нею квартири 5000 дол. США, внаслідок чого він отримав великий шок, так як будував плани відносно придбання квартири та не очікував від відповідачки введення в оману.

При цьому вказав, що судом було помилково відмовлено у задоволенні клопотання про витребування у Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину кордону України третьою особою ОСОБА_3 .

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Панасенко П.П. просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування додатково вказав, що договір завдатку не може передувати укладанню договору купівлі-продажу. В розписці чітко вказано, що відповідач отримала аванс, а не завдаток.

Попередній договір між сторонами не укладався підстави для стягнення з відповідача збитків та моральної шкоди, завданих за невиконанням усних домовленостей про продаж квартири відсутні. Підставою для стягнення моральної шкоди може бути лише делікт, за порушення договору відшкодування моральної шкоди не передбачено. На підтвердження заперечень посилається на постанову Верховного суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1575цс16.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Панасенка Павла Петровича підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 - має бути відхилена, з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку із отриманням відповідачем від позивача на підставі розписки 5000 доларів США без укладення сторонами основного договору купівлі-продажу, отримані кошти не виконують забезпечувальну функцію та відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України є авансом, а не завдатком. Внаслідок отримання грошових коштів буз укладення сторонами договору купівлі-продажу у відповідача відповідно до ст. 1212 ЦК України виник обов`язок повернути кошти, як безпідставно набуте майно.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з таким висновком суду.

В матеріалах справи наявна письмова розписка від 23 травня 2018 року, згідно якої ОСОБА_1 отримала аванс в сумі 5000 доларів США в рахунок продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору купівлі-продажу Н4-18 від 13 січня 1995 року, посвідчений президентом Харківської товарної біржі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 продав ОСОБА_11 45/100 частин 6-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Відомості щодо права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відсутні.

Згідно відповіді КП «ХМБТІ» ХМР №1055545 від 07.03.2019 наданої відповідачу ОСОБА_1 (та додана останньою у відповіді на відзив), за наявними архівними матеріалами реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_3 , станом на 31.12.2012 проведена комунальним підприємством «ХМБТІ» ХМР наступним чином: 45/100 частин (квартира АДРЕСА_1 ) за ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому 13.01.1995 Харківською товарною біржою, р.№Н4-18;16/100 частин (квартира АДРЕСА_5 ) за ОСОБА_6 ; 23/100 частини за ОСОБА_7 ; квартира АДРЕСА_6 згідно матеріалів інвентаризаційної справи складає 16/100 частин квартири АДРЕСА_7 за ОСОБА_7 .

Під час розгляду справи були допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , які кожен окремо пояснили, що дійсно знали про укладення попереднього усного договору про купівлю-продаж квартири, що належить ОСОБА_1 , і як аванс до вказаного договору ОСОБА_2 було надано завдаток у сумі 5000,00 доларів США.

У разі порушення договору з вини покупця відповідно до ст. 571 ЦК України завдаток залишається у продавця, у разі порушення договору з вини продавця відповідно до ст. 571 ЦК України продавець зобов`язаний повернути покупцеві завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання, діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Підписання основного договору та кінцевий розрахунок повинні бути виконані в строк. Продавець при підписанні даного Договору підтверджує, що завдаток отримав в повному обсязі та претензій не має.

Судом безспірно було встановлено, що договір купівлі-продажу спірної квартири між сторонами укладено не було.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України завдаток є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання.

У статті 570 ЦК України зазначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (ст.570 ЦК України).

У розумінні поняття завдатку, такий виконує наступні функції: 1) платіжну, яка полягає у тому, що завдаток видається у рахунок належних з боржника за договором платежів (тобто, завдаток є частиною суми, яку боржник зобов`язаний сплатити кредитору за основним договором; 2) забезпечувальну, яка проявляється в тому, що видача завдатку стимулює боржника до належного виконання основного зобов`язання, оскільки у разі порушення забезпеченого завдатком зобов`язання з вини боржника завдаток залишається у кредитора (абз.1 ч.1 ст.571 ЦК); водночас стимулююча дія завдатку певною мірою спрямована і на кредитора, який у разі порушення основного зобов`язання з його вини повинен повернути боржникові завдаток і додатково сплатити суму у розмірі завдатку чи його вартості (абз.2 ч.1 ст. 571 ЦК); 3) підтверджувальну, суть якої зводиться до того, що видача завдатку засвідчує факт укладення основного договору.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу нерухомості.

У випадку купівлі-продажу об`єкта нерухомості з попередньою оплатою це визначення можна розуміти так: завдаток - це грошова сума, що видається продавцю покупцем в рахунок належних з нього платежів за укладеним договором купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, на підтвердження купівлі і на забезпечення (на випадок порушення зобов`язань) виконання покупцем або продавцем умов (вже) укладеного договору.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч.1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

З цього випливає, що коли сторони хочуть визначити, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне.

По-перше, між сторонами має бути укладений договір, яким передбачаються зобов`язання сторін (сплата коштів боржником, та передання майна, надання послуг, тощо кредитором). Тобто це не може бути попередній договір, про укладення у майбутньому основного договору. Це має бути саме основний договір. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважатиметься авансом.

По-друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі.

По-третє, сторони мають прямо зазначити, що сума грошей, що сплачується боржником у рахунок майбутніх платежів є завдатком.

Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вищенаведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом.

Оскільки договір купівлі-продажу житлового квартири сторонами укладено не було, доказів ухилення відповідача від укладання договору суду не надано, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що отримані відповідачем грошові кошти є авансом, який підлягає поверненню у зв`язку із не укладенням договору купівлі-продажу незалежно від того, з чиєї вини він не був укладений.

Положення частини другої статті 570 ЦК України вказують на те, що авансом вважається сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, і відносно якої встановлено, що ця сума не є завдатком.

Отже, отримані відповідачем кошти, які не мають ознак завдатку, передані без укладання основного договору купівлі-продажу необхідно розцінювати як отримані в рахунок належних з покупця майбутніх платежів, тобто - це аванс, який за законом не має забезпечувальними (штрафними) властивостями, а виконує лише одну функцію - платіжну.

Відповідач при наявності процесуальної можливості та всупереч положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надала до суду належних і допустимих письмових доказів про укладення договору купівлі-продажу або попереднього договору з позивачем або з ОСОБА_3 , як відповідач наполягає у своїх запереченнях проти позову, який ст. 657 ЦК України передбачає обов`язкову письмову форму. Тому передбачені у ст. 571 ЦК України правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком, - у даному випадку не застосовуються, як правильно вважав суд першої інстанції. Наведені з цього приводу доводи скарги є безпідставними.

Відповідно до ст. 545 ЦК України:

1. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

2. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

3. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

За змістом вказаної норми ст. 545 ЦК України наявність у позивача оригіналу згаданої розписки, факт написання якої та її реальний характер відповідач не заперечувала, свідчить про невиконання відповідачем зобов`язання, яким у даному випадку є та наявність у позивача права вимоги про витребування зазначених у розписці грошових коштів.

У справі, шо переглядається установлено, що між сторонами до написання розписки про отримання відповідачем грошових коштів, договір купівлі-продажу не укладався, нотаріально не посвідчувався, державна реєстрація не здійснювалась.

Відповідно до статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору.

Враховуючи наведене та положення статті 570 ЦК України суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сума, яка названа в розписці «аванс» - дійсно є авансом, а не завдатком, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме - не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постановах від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Отже, договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладений не був, сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, тому отримана грошова сума ОСОБА_1 у розмірі 5 000 дол. США, що підтверджено розпискою, яка є авансом, який підлягає поверненню ОСОБА_2 незалежно від того, з чиєї вини не було укладено договір купівлі-продажу. Факт передачі грошей 23 травня 2018 року, підтверджено належним, допустимим, достовірним та достатнім письмовим доказом, яким є розписка, яка власноручно підписана ОСОБА_1 . Достатніх та переконливих доказів про те, що розписка була втрачена, викрадена, чи визнавалася недійсною відповідачем суду не надано. Вказаний письмовий доказ за змістом ст. 218 ЦК України не може заперечуватися показаннями свідків.

У постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 зроблено висновок, від якого Верховний Суд наразі не відступив, що «внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок. Оскільки договори купівлі-продажу будинку й частин земельних ділянок, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такі договори в майбутньому, передана відповідачу грошова сума в розмірі 968 420 гривень є авансом, який підлягає поверненню позивачу, тому висновок суду касаційної інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог про стягнення авансу за попереднім договором є помилковим».

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що передана ОСОБА_1 грошова сума за розпискою від 23 травня 2018 року є авансом, який підлягає поверненню, і тому висновок суду про наявність правових підстав для стягнення суми авансу на користь позивача є обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У даному випадку внаслідок не укладення договору купівлі-продажу квартири відпала підстава, за якою відповідач отримала 5000 доларів США, тому відповідно до ст. 1212 ЦК України у неї виникло зобов`язання повернути цю суму.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення на його користь з відповідача ОСОБА_1 авансу.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставні та зазначеного висновку не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд першої інстанції всупереч вимог ст. 263 ЦПК України не звернув уваги, що позивач заявив позов про стягнення подвійної суми завдатку у національній валюті, розрахувавши суду позову відповідно до офіційного курсу НБУ на день звернення до суду з позовом в еквіваленті до 5000 доларів США, які фактично були передані позивачем відповідачу в рахунок майбутньої оплати за купівлю квартири.

Правильно встановивши характер спірних правовідносин, що за відсутності укладеного договору купівлі-продажу передану відповідачу суму необхідно вважати авансом, який внаслідок не укладення договору має бути повернутий позивачу відповідно до змісту норми ч. 1 ст. 1212 ЦК України, суд першої інстанції всупереч визначеному у ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності стягнув аванс у доларах США, а не у гривні України, як заявив позивач.

Тому в цій частині доводи скарги відповідача є обґрунтованими та мають бути задоволені шляхом зміни валюти стягненого судом авансу на гривню. Таким чином слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму авансу в розмірі 279168 грн. /2 = 139 584 грн.

В іншій частині позов є недоведений, оскільки у справі відсутні належні і допустимі докази того, що відповідач завдала позивачу збитків чи моральну шкоду.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат

Керуючись ст.259, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст.376, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Панасенка Павла Петровича - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2020 року -змінити в частині валюти стягнення авансу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму авансу в розмірі 139 584 (сто тридцять дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) гривні.

В іншій частині рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 09 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 17 лютого 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді А.В.Котелевець.

О.М.Хорошевський.