Справа № 275/1108/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Миколайчука П.В.,

із секретарем судових засідань - Довгаленко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Брусилівського районного суду Житомирської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після їх померлого батька ОСОБА_3 залишилося спадкове майно у виді двох земельних ділянок, площею 0,25 га та 0,7479 га, розташованих на території Брусилівської селищної ради (Новоозерянська сільська рада Брусилівського району Житомирської області згідно з попереднім адміністративним устроєм), які посвідчені відповідними державними актами серії ЖТ № 037573 та ЖТ № 037574 від 22.01.2004. Позивачка та відповідачка є рідними сестрами, доньками померлого та двома єдиними спадкоємцями за законом, прийняли спадщину належним чином у встановлені строки. Однак, після звернення до нотаріуса з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину отримали відмову, оскільки кадастрові номери земельних ділянок містять розбіжність в одну цифру між зазначенням у державних актах та інформації, зазначені в Державному земельному кадастрі. Нотаріальних угод про поділ спадкового майна не укладали, однак усно домовились, що позивачка виключно за собою оформить право власності на всі дві ділянки. Відтак, іншим шляхом як в судовому порядку оформити своє спадкове право позивач не може. В зв`язку з цим просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на земельні ділянки площею 0,2500 га з кадастровим номером :02:002:0059 та площею 0,7479 га з кадастровим номером :02:002:0060.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує і просить їх задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач відзиву на позов не подав, в судове засідання не з`явилася, звернулася з заявою, в якій просить розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги визнає повністю.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача та відповідача у справі ОСОБА_3 , заповіту при житті не складав, спадщину після нього прийняли шляхом подачі відповідних заяв до приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області діти: позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , в зв`язку з чим вони у відповідності до положень ст.1261, ч.1 ст.1267 ЦК України мають рівні частки у спадщині померлого батька, тобто по 1/2 частині спадкового майна кожному.

Зазначені обставини підтверджуються копіями паспорта, свідоцтв про народження, смерть, Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, Державних актів на право власності на земельні ділянки, Витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, довідкою приватного нотаріуса Брусилівського нотаріального округу Отрищенка О.І. 81/01-24/19.11.2020 (а.с. 4-17).

Як вбачається з копій Державних актів на право власності на земельні ділянки на ім`я батька позивача ОСОБА_3 , Новоозерянською сільською радою Брусилівського району Житомирської області було видано Державні акти серії ЖТ № 037573 та серії ЖТ № 037574 на право власності на земельні ділянки, площею 0,2500 га. з кадастровим номером :02:002:0059 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,7479 га. з кадастровим номером :02:002:0060 для ведення особистого селянського господарства на території Новоозерянської сільської ради Брусилівського району Житомирської області (згідно з попереднім адміністративним устроєм).

Водночас, з витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок вбачається, що ділянці, належній на підставі державного акту серії ЖТ № 037573 за життя ОСОБА_3 , площею 0,25 га присвоєно кадастровий номер :02:002:0059, тоді як в самому державному акту зазначено номер :02:002:0059. Так само ділянці, належній на підставі державного акту серії ЖТ № 037574 за життя ОСОБА_3 , площею 0,7479 га присвоєно кадастровий номер :02:002:0060, тоді як в самому державному акту зазначено номер :02:002:0060.

30 листопада 2020 року нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на земельні ділянки позивачам в зв`язку із тим, що наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими в Державному земельному кадастрі речовими правами на нерухоме майно та документами, які підтверджують це право, а саме наявні розбіжності в одну цифру в кадастрових номерах на спадкові ділянки, зазначених в державних актах та витягах з ДЗК.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом цієї норми, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно ст. 131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, зокрема, успадкування.

Відповідно до ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи ( спадкоємця), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 328 ЦК України право власності на майно набувається на підставах, що не заборонені законом.

Приписами ч. 1 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи за встановленою черговістю.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом положень ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 , як і ОСОБА_2 , є спадкоємцями за законом після смерті свого батька ОСОБА_3 , цивільна правоздатність якого припинилася, обоє прийняли спадщину, інші спадкоємці відсутні, у правовстановлюючих документах на земельні ділянки наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими в Державному земельному кадастрі речовими правами на нерухоме майно та документами, які підтверджують це право. Вказану розбіжність у зазначенні кадастрових номерів земельних ділянок неможливо усунути в позасудовому порядку, водночас, ця обставина об`єктивно перешкоджає позивачу оформити право на спадкове нерухоме майно в нотаріальному порядку. Відтак, суд вважає обраний ним спосіб захисту свого права правомірним й таким, що відповідає вимогам ст.15, 16 ЦК України а позовні вимоги обгрунтованими в частині прав позивача на визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Разом з тим, суд не може погодитися з доводами позивача про можливість визнання за нею права на всі земельні ділянки, належні за життя батьку, оскільки в силу вимог ч.ч.2, 3 ст. 1267 ЦК України зміна розміру часток у спадщині спадкоємців за законом за усною угодою між собою допускається лише щодо рухомого майна, до якого право на земельну частку (пай) не належить. У нотаріуса договір про поділ часток позивач та відповідач не укладали. Тому, ОСОБА_1 , прийнявши спадщину поряд зі своєю рідною сестрою ОСОБА_2 та відносячись до кола спадкоємців однієї черговості, має право лише на 1/2 частину спірних земельних ділянок, як і ОСОБА_2 ..

Оскільки позивач просить визнати за нею право власності на всі частини земельних ділянок, а відповідач, визнаючи позов, фактично відмовляється від свого права у спадщині на вказане спадкове майно, фактично позивачем ініційовано позов про поділ спадкового майна, а не виключно визнання права власності в порядку спадкування. Водночас, докази наявності спору між сторонами про поділ спадкового майна та докази неможливості поділу майна шляхом укладення нотаріального договору, що могло би бути підставою для розгляду справи судом, позивачем не надані.

Суд враховує правові позиції Верховного Суду, відображені у справах з аналогічними правовідносинами.

Так, у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-692цс16 вказано, що відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (частина друга статті 1278 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна в межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Вирішуючи спори про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно, суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також з`ясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину.

У постанові від 11.12.2019 у справі № 638/2267/14-ц Касаційний цивільний суд зазначив, що виділ на підставі статті 1278, 1279 ЦК може бути здійснений спадкоємцями за взаємною згодою, шляхом укладення договору або (у разі наявності спору) в судовому порядку.

Відтак, визнання відповідачем ОСОБА_2 позову суд не приймає з огляду на положення ч.4 ст.206 ЦПК України, оскільки таке визнання в даному випадку суперечить закону, так як поділ спадкового майна за відсутності спору між спадкоємцями здійснюється саме в нотаріальному порядку.

Отже, враховуючи викладені обставини, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування саме на Ѕ ідеальні частини земельних ділянок, належних за життя ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.25, 392, 1216-1223, 1258, 1261, 1268-1272 ЦК України, ст.ст.2-4, 12, 19, 23, 76-89, 141, 200, 206, 258-268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер :02:002:0059, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 037573 від 22.01.2004.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,7479 га, кадастровий номер :02:002:0060, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 037574 від 22.01.2004.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Брусилівський районний суд Житомирської області. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя П.В. Миколайчук