Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/61/21

Провадження № 2/943/815/2021

15 лютого 2021 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Гута О.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду місті Буськ справу за позовом ОСОБА_1 до Бродівської державної нотаріальної контори Львівської області про звільнення майна з-під арешту, -

встановив :

ОСОБА_1 звернулась до суду з означеним позовом, покликаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 від 06.09.2019 року. З лютого 2020 року вона звернулась до Бродівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка (Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59247779 від 03.02.2020). 13 січня 2021 року їй державним нотаріусом Парфенюк О.В. було роз`яснено, що на належний її чоловікові житловий будинок накладено заборону відчужувати, а саме: 27 вересня 2006 року за № 3795438 Буською державною нотаріальною конторою згідно повідомлення від 24.05.1979 року Буськ ККП, при чому підставу обтяження не визначено, що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 240216129 від 13.01.2021, та рекомендовано звернутися з даним питанням до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з"явилась, подала заяву з проханням справу слухати без її участі, уточнивши позовні вимоги, просила постановити рішення яким зняти заборону відчуження на житловий будинок, який належить моєму чоловікові ОСОБА_2 , що розташований в АДРЕСА_1 , шляхом припинення запису про обтяження № 3795438 зареєстрованого 27.09.2006 р. на підставі повідомлення від 24.05.1979 р. (Архівний номер: 2944473LVOV21, архівна дата 08.08.2001, дата виникнення 24.05.1979 № реєстра: 453566-120).

Представник відповідача, Парфенюк О.В. в судове засідання не з"явився, подав заяву з проханням справу слухати без його участі.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 240216129 від 13.01.2021 вбачається, що на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 накладено заборону відчужувати, а саме: 27 вересня 2006 року за № 3795438 Буською державною нотаріальною конторою згідно повідомлення від 24.05.1979 року Буськ ККП, при чому підставу обтяження не визначено.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові може звернутися до суду з позовом про зняття арешту (заборони).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідач надіслав заяву про визнання позову.

Відповідно додеяких положеньПостанови № 5від 03 червня 2016 року Пленуму Вищого спеціалізованого Суду Україниз розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна »,у порядку цивільного судочинствазахист майнових прав здійснюється у позовномупровадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії абобездіяльності державноговиконавця чи іншої посадової особи державноївиконавчої служби. Позов про зняття арешту (заборони відчуження) з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна, яке належало її чоловікові ОСОБА_2 , а відтак їй належить спадкове майно з дня відкриття спадщини, - з дня смерті спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Обставини, які б спростовували твердження позивача в позовній заяві, суд не знаходить, тому кладе їх в основу рішення.

З огляду на наведені положення закону, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд переконаний, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 76, 81-84, 89, 95, 141, 200, 247, 258-259, 264, 265, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов задоволити повністю.

Скасувати заборону відчужувати житловий будинок, який належить ОСОБА_2 , що розташований в АДРЕСА_1 , шляхом припинення запису про обтяження № 3795438 зареєстрованого 27.09.2006 р. на підставі повідомлення від 24.05.1979 р. (Архівний номер: 2944473LVOV21, архівна дата 08.08.2001, дата виникнення 24.05.1979 № реєстра: 453566-120).

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання, через Буський районний суд Львівської області.

Суддя: Б. М. Журибіда