Справа №694/1427/20
Провадження №4-с/690/11/21
У Х В А Л А
17 лютого 2021 року судді Ватутінський міський суд Черкаської області

у складі: головуючого-судді Пасацької Л.А.,

секретар судового засідання Вельган А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ватутіне скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Башової Оксани Анатоліївни, стягувач: ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:
Заявник звернувся до суду із вказаною скаргою, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні у Звенигородському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист №690/147/20, виданий 29.10.2020 року Ватутінським міським судом Черкаської області, про стягнення витрат на оплату правової допомоги в розмірі 2 500 грн..

02.11.2020 р. старшим державним виконавцем Башовою О.А., 09.08.2019 року було винесено постанову про арешт коштів боржника, на підставі якої було також накладено арешт на усі його кошти, які складаються із заробітної плати, що надходить від Військової частини НОМЕР_1 , на карту/рахунок НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) та додаткові рахунки договору SAMDNWC7 від 26.09.2018 року за період з 01.01.2020 року по 12.10.2020, відкритий а АТ КБ «Приватбанк». У зв`язку з тим, що на зазначений рахунок накладено арешт, він не в змозі отримувати заробітну плату, що фактично позбавило його засобів для існування. Просить скаргу задовольнити.

У судове засідання скаржник не з`явився, подав клопотання про розгляд скарги за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання, не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заперечення та заяви про відкладення розгляду скарги до суду не подавав.

Стягувач у судове засідання не з`явилася, поважність причини неявки суду не повідомила, про день, час та місце розгляду скарги повідомлялась належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, а тому суд вважає можливим розглянути скаргу за їх відсутності.

Суд, повно і всебічно вивчивши матеріали справи, вважає що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 29.10.2020 року Ватутінським міським судом Черкаської області на виконання рішення суду, яке набрало законної сили 31.08.2020 р., видано виконавчий лист №690/147/20 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на оплату правової допомоги в розмірі 2500 грн., на підставі якого 02.11.2020 р. постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження ВП №63451975 (а.с. 9-10).

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей

Згідно частин 1,2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постановою старшого державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.11.2020 року було накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , що містяться на його відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику. (а.с.11-12)

Розділом ІХ Закону України "Про виконавче провадження" визначено особливості звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Так, ч.1 ст. 68 Закону визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Частиною 3 вказаної статті Закону передбачено, що про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Відповідно до ч.1 ст. 69 Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Статтею 70 Закону визначено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: … за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 ч. 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі накладення арешту на кошти на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Такий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19-ц.

Матеріали справи не містять звернення боржника ОСОБА_3 до Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з карткового рахунку, що відкритий в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк», не надав останньому документи на підтвердження того, що рахунок має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на такому рахунку, заборонено законом.

Крім того, на час звернення ОСОБА_1 зі скаргою на постанову державного виконавця, інформації від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» щодо статусу коштів і рахунку, відкритого на ім`я боржника до державного виконавця не надходило.

Отже державний виконавець на момент звернення скаржника до суду не мав передбачених законом підстав для зняття арешту з рахунку.

Згідно виписки по картковому рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWC7 від 26.09.2018 року за період з 01.01.2020 р. по 12.10.2020 р., наданої АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.7), вбачається, що зазначений рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 , на який зараховується заробітна плата від Військової частини НОМЕР_1 .

Натомість боржником до матеріалів справи не долучено довідку з місця роботи, в тому числі щодо зарахування зарплати саме на цей на картковий рахунок, а також довідку банку, що зазначений рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року №95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Відповідно до частин 3, 4 статті 59 Закону 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19, від 10 жовтня 2019 року № 916/1572/19.

Відповідно до положень ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у випадку отримання державним виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, він самостійно скасовує накладений арешт на цей рахунок, при цьому суд згідно ч.6 цієї статті таких повноважень не має.

Згідно вимог ч.3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На переконання суду, дотримання порядку досудового врегулювання є пріоритетним під час вирішення цієї категорії справ, оскільки його необхідно розглядати в призмі доведеності, що оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця були неправомірними, що є підставою стверджувати наявність причинно-наслідкового зв`язку з порушенням права заявника, а тому його відновлення безумовно має здійснювати суд шляхом зобов`язання державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Натомість, необізнаність заявника з чинним законодавством не може бути підставою для скасування правомірно винесеної в межах повноважень постанови державного виконавця внаслідок незгоди заявника з наслідками, що настали, і може розцінюватись прямим втручанням та перешкоджанням виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки заявником не доведено належними і допустимими доказами, що державний виконавець був обізнаний, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 447-453 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови від 02.11.2020 р. в межах ВП №63451975, винесеної старшим державним виконавцем Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Башовою Оксаною Анатоліївною, в частині накладення арешту на заробітну плату, що надходить від Військової частини НОМЕР_1 , на картку/рахунок НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) та додаткові рахунки договору SAMDNWC7 від 26.09.2018 року за період з 01.01.2020 р. по 12.10.2020 р., відкритий а АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 , - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту підписання суддею, проте може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а якщо ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя: Л.А.Пасацька