Справа № 948/120/21
Номер провадження 2/948/124/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2021 суддя Машівського районного суду Полтавської області Кравець С.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків і моральної шкоди

в с т а н о в и л а :

у лютому 2021 року позивач звернувся до Машівського районного суду Полтавської області з зазначеним позовом у якому просить стягнути з відповідачів, солідарно, на його користь матеріальні збитки в розмірі 10100,50 грн, моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн, стягнути з відповідача-1 неустойку в розмірі 1% вартості товару, за період з 17.10.2020 р. по 12.02.2021 р. в сумі 11918 грн, а також судові витрати у розмірі 2800 грн, оскільки бажає відновити свої порушені продавцем права за придбаний товар, що не підійшов і не може бути використаний за призначенням.

Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом, згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Водночас статтею 28 ЦПК України передбачено випадки, коли підсудність справи визначається за вибором позивача.

Зокрема, частиною п`ятою зазначеної норми передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Частиною 1 ст.1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено сферу його дії, а саме: регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Разом з цим, відповідно до пп.18,22 ст.1 вищевказаного закону продавцем є суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації, а споживачем - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ч.2 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно абз.3, 4 п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

На відносини по виготовленню та продажу товарів, виконанню робіт і наданню послуг громадянином, який не є підприємцем, а також на випадки придбання товарів, користування послугами громадянином лише для підприємницької діяльності або підприємствами, установами, організаціями дія цього Закону не поширюється.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачі у справі не є фізичними особами-підприємцями, а, відповідно, суб`єктом господарювання.

Отже, враховуючи вищевикладене, вказаний спір не регулюється Законом України «Про захист прав споживачів», а відтак до нього не застосовуються вимоги, передбачені ч.5 ст.28 ЦПК України, що свідчить про те, що позивач помилково визначив підсудність розгляду даного спору за Машівським районним судом Полтавської області.

За п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідачі знаходяться в АДРЕСА_1 , що за територіальною підсудністю належить до Оболонського районного суду м. Києва (м. Київ, вул. Тимошенка, 2-Є, 04212), а відтак справу слід передати на розгляд вказаного суду.

Керуючись ст.ст. 27, 38, 31, 187, 261, 353 ЦПК України

у х в а л и л а :

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків і моральної шкоди - передати на розгляд до Оболонського районного суду м. Києва, за підсудністю.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а у випадку її оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Машівський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В.Кравець