Справа № 463/229/21 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/811/1558/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Крайник Н.П.,

при секретарі Ждан К.О.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 22 березня 2021 року у справі за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до начальника Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові Ніколайчука Григорія Анатолійовича про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000,00 гривень, завданої в результаті незаконних дій відповідача, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22.04.2020 року на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ним скеровано заяву про вчинення кримінальних правопорушень прокурором ОСОБА_1 . Листом від 27.04.2020 року відповідач відмовив у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, мотивуючи тим, що у заяві не наведено обставин, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення. Таку відмову він оскаржив в порядку, передбаченому КПК України і ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 30.04.2020 року, зобов`язано уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові невідкладно внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які містяться у заяві про вчинення кримінального правопорушення. Відмовивши у внесенні відомостей за його заявою, відповідач допустив порушення чинного законодавства, що в свою чергу спричинило йому моральну шкоду, яка полягає у приниженні честі, гідності та ділової репутації. Також, було порушено нормальні ділові зв`язки через неможливість продовження активної підприємницької діяльності. Порушено стосунки з оточуючими людьми, оскільки усі родичі з нього глузують. Моральну шкоду він оцінює у розмірі 200000,00 гривень, яку просить стягнути з відповідача в примусовому порядку.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 22 березня 2021 року у задоволенні позову Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до начальника Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові Ніколайчука Григорія Анатолійовича про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000,00 гривень, завданої в результаті незаконних дій відповідача, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку 17 квітня 2021року оскаржив позивач Фермерське господарство Бурка Віталій Володимирович.

Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Звертає увагу, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме чи Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові відноситься до органів державної влади, та чи законне рішення прийняв начальник Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань у м.Львові Г.Ніколайчук за наслідками перевірки заяви ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення. Окрім цього вважає, що в оскаржуваному рішенні має місце неправильність установлення обставин, що мають значення для справи, а саме, що фермерське господарство не має права на відшкодування шкоди завданої в результаті незаконних дій, та що фермерському господарству не нанесено моральної шкоди в результаті незаконних дій. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Личаківського районного суду міста Львова від 22 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 25 листопада 2021 року, є дата складення повного судового рішення 13 грудня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 22.04.2020 року позивач подав до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові заяву про вчинення кримінальних правопорушень прокурором ОСОБА_1 (а.с.5-11). Він просив внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування.

Листом від 27.04.2020 року, позивачу відмовлено у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки у заяві не наведено достатньо відомостей про обставини, які б свідчили про факт вчинення кримінальних правопорушень (а.с.12). Лист був за підписом відповідача.

Вказану відмову позивач оскаржив до слідчого судді в порядку, передбаченому главою 26 КПК України. Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 30.04.2020 року, зобов`язано уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові невідкладно внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які містяться в заяві позивача про вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд виходив з тих обставин, що позов у даній справі пред`явлено до неналежного відповідача. З огляду на пред`явлення позову до неналежного відповідача, така обставина звільняє суд від обов`язку вирішувати питання про те, чи була завдана моральна шкода та який її розмір.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Згідно з частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині першій статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

В силу вимог частини третьої статті 58 ЦПК Україниюридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

В силу вимог частини третьої статті 58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника

У справі яка розглядається відповідач є працівником Державного бюро розслідувань та займає посаду начальника слідчого відділу.

Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначені Законом України «Про державне бюро розслідувань».

Завдання Державного бюро розслідувань визначені у статті 5 цього Закону, повноваження Державного бюро розслідувань передбачені у статті 6 Закону, а за змістом статті Закону України «Про Державне бюро розслідувань» реалізація повноважень Державного бюро розслідувань здійснюється через його уповноважених осіб.

Систему Державного бюро розслідувань відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи.

При цьому, в силу вимог статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

У постанові від 27.11.2019 р. у справі № 242/4741/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (п. 43 постанови).

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що начальник слідчого відділу в межах компетенції виконує повноваження Державного бюро розслідувань і у правовідносинах з іншими особами виступає як уповноважена особа Державного бюро розслідувань. Така особа не має самостійної процесуальної дієздатності, а отже, не може бути стороною у справі, таким чином позов у даній справі пред`явлено до неналежного відповідача, що відповідно до правових висновків, висловлених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц є підставою для відмови у задоволенні позову.

Вказане узгоджується з положеннями частини першої статті 1172 ЦК України, згідно якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Окрім того, колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що у разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших осіб до участі у справі як відповідачів чи співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі відповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин, суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, судом було взято до уваги те, що з огляду на пред`явлення позову до неналежного відповідача суд залишає такий позов без задоволення і така обставина звільняє суд від обов`язку вирішувати питання про те, чи була завдана моральна шкода та який її розмір.

Що ж до клопотань скаржника щодо вирішення питання щодо звернення до Конституційного Суду України з поданням про тлумачення ст. 56 Конституції України, колегія суддів не знаходить підстав для такого звернення, оскільки, розглядаючи апеляційну скаргу на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 22 березня 2021 року, в колегії суддів не виникло необхідності при розгляді даної справи в тлумаченні норм Конституції України.

Окрім цього, в поданій апеляційній скарзі скаржником заявлено клопотання про залучення в якості третьої особи Державу Україну в особі Державної казначейської служби України, однак, таке клопотання до задоволення не підлягає, оскільки скаржник не наводить жодних підстав щодо необхідності залучення третьої особи до розгляду справи на стадії апеляційного розгляду справи.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 22 березня 2021 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича- залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 22 березня 2021 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник