П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Куштана Б.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 квітня 2021 року у складі судді Іванова А.П., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив :

У грудні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що з метою отримання банківських послуг відповідачка ОСОБА_1 підписала заяву б/н від 31.07.2014 року, за якою їй було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт, який згодом збільшено до суми 27000 грн. та видано кредитну картку. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав можливість відповідачці розпоряджатися кредитними коштами на умовах, визначених договором. Відповідачка зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту, здійснювати погашення кредиту та процентів у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, чого своєчасно не зробила. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з врахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 26.10.2020 року має заборгованість у розмірі 21480,95 грн., з яких 2129,12 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 17106,44 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2245, 39 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

За вказаних обставин, позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 31.07.2014 року у розмірі 21480, 95 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 квітня 2021 року заявлений позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.07.2014 станом на 26.10.2020 у сумі 19235 (дев`ятнадцять тисяч двісті тридцять п`ять) гривень 56 копійок, з яких 2129,12 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, а 17106, 44 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1892 (одна тисяча вісімсот дев`яносто дві) гривні.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову банку відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводиться до того, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Зокрема, вказує на те, що дійсно є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», користуючись коштами банківської кредитної картки завжди сумлінно виконувала свої зобов`язання щодо погашення коштів та не мала жодних прострочень. Однак, 20.12.2019 року внаслідок шахрайських дій невідомих осіб з кредитної картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 було перераховано грошові кошти в сумі 14 960,88 грн. та здійснено миттєві розстрочки в багатьох фінансових компаніях, а також здійснено зняття грошових коштів з пенсійної картки на загальну суму 1407 грн. У зв`язку з вчиненням шахрайських дій невідомих осіб, 23.12.2019 року ОСОБА_1 було подано заяву до Ужгородського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області, яким було відкрито кримінальне провадження № 30004150 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 ККУ, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Про даний факт також повідомлено банк, як усно, так і в письмовому вигляді. Апелянт звертає увагу на те, що неодноразово зверталась до банку із заявами про відновлення залишку коштів на її рахунку до того стану , у якому вони були перед виконанням шахрайської операції 20.12.2019 року, однак, жодну заяву банк не задовольнив та продовжує нарахування заборгованості. З вимогою банку щодо повернення суми коштів, які були зняті з її рахунків сторонніми особами та сплати відсотків за користування такими коштами категорично не погоджується.

Позивачем рішення суду не оскаржено.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зокрема, зазначає, що відповідачем здійснено успішну реєстрацію в Інтернет Банкінгу Приват24, що є підтвердженням подачі заявки про використання картки в мережі інтернет. Окрім того, відповідач не надала належних доказів стосовно того, що 20.12.2019 року не нею особисто виконані у виписці операції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 31.07.2014 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, де підписала анкету-заяву б/н від 31.07.2014 року, згідно з якою їй встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок.

Відтак шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг між сторонами укладено договір №б/н від 31.07.2014.

До кредитного договору позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

В анкеті-заяві від 31.07.2014 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною відповідачкою, процентна ставка не зазначена.

З довідки про кредитні картки слідує, що відповідачці ОСОБА_1 за договором №б/н було надано такі кредитні картки:

НОМЕР_2 дата відкриття 03.11.2015 року, термін дії 09/18;

НОМЕР_3 дата відкриття 24.01.2020 року, термін дії 07/21;

НОМЕР_1 - дата відкриття 04.09.2018 року, термін дії 07/22;

НОМЕР_4 - дата відкриття 23.12.2019 року, термін дії 08/23;

НОМЕР_5 дата відкриття 23.12.2019 року, термін дії 09/23.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором №б/н від 31.07.2014 року станом на 26.10.2020 за ОСОБА_1 рахується заборгованість у розмірі 19235,56 грн., яка складається з наступного: 2129,12 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 17106,44 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2245,39 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, Банк має право на стягнення у примусовому порядку фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто заборгованість за тілом кредиту.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості за поточним тілом кредиту у розмірі 2129,12 грн., тобто фактично отриманої суми кредитних коштів.

Що стосується позовної вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, то слід зазначити наступне.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 не заперечує факт того, що дійсно є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та користувалась коштами банківської кредитної картки, належним чином виконувала свої зобов`язання щодо погашення коштів.

Однак, відповідачка категорично заперечує щодо нарахованої заборгованості, оскільки 20.12.2019 року внаслідок шахрайських дій невідомих осіб з її кредитної картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 було перераховано грошові кошти в сумі 14 960,88 грн. та здійснено миттєві розстрочки в багатьох фінансових компаніях, а також здійснено зняття грошових коштів з пенсійної картки на загальну суму 1407 грн.

У зв`язку з вчиненням шахрайських дій невідомих осіб, 23.12.2019 року (перший день, після вихідних днів) ОСОБА_1 було подано заяву до Ужгородського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області, яким було відкрито кримінальне провадження № 30004150 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 ККУ, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Про вчинення даних операцій по її картковому рахунку без її згоди відповідачкою ОСОБА_1 було також повідомлено позивача. Крім того, відповідачем було подано кілька заяв про зупинення нарахування заборгованості та відновлення залишку коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням здійснених операцій шахрайським шляхом.

Проте, банком було відмовлено у задоволенні поданих заяв з посиланням на неможливість зупинення нарахування відсотків за кредитом та списання заборгованості, оскільки норми банківського законодавства забороняють банкам встановлювати окремій особі більш сприятливі умови, ніж іншим клієнтам банку за аналогічними договорами.

Згідно витягу з єдиного досудового розслідування вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що 20 грудня 2019 року близько 16:25 год. гр. ОСОБА_1 на номер мобільного телефону попросили задиктувати два номери мобільного телефону, на що вона погодилась, після чого її номер мобільного був заблокований. В подальшому з її кредитної картки «ПриватБанк» без її відома були перераховані грошові кошти в сумі 14 960,88 грн. на «Дінеро», при цьому були зроблені миттєві розстрочки в тому числі «Укрпозика», «Грошик», «Качай гроші», «Укркредитфінанс», «ТОВ ФК Горизонт» та інші. Крім цього, з пенсійної картки були зняті кошти у розмірі 1407 грн. в наслідок шахрайських дій невідомих осіб останній спричинено матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Згідно відповіді на адвокатський запит Головного управління національної поліції в Закарпатській області за Вих.№10а/з/106/25/1-2021 від 05.02.2021 року повідомлено, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, рішення про закриття не приймалось.

В суді першої інстанції даний факт не було враховано, оскільки відзив на позовну заяву надійшов на адресу суду після ухвалення рішення. При цьому, як вбачається з матеріалів справи ухвалою суду від 05.02.2021 року було відкрито провадження у справі та вирішено проводити справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, відповідачу надано строк для подання відзиву на позов п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття. 11.03.2021 року представником відповідача ОСОБА_2 подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи з метою подання відзиву на позов, в якому повідомлено суд, що про наявність справи стало відомо з сайту Судової влади України, а відповідачка до цього часу не отримувала позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі. 01.04.2021 представник позивача подав до суду заяву, в якій заперечував щодо задоволення позовних вимог та вказала, що виклала обґрунтування заперечень щодо позову у відзиві та додала відповідні додатки, що підтверджують обґрунтування заперечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з п. п. 2, 5, 6, 8, 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним, контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем, після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

За таких обстави, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми для спірних правовідносин є спеціальними.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

У постанові від 21 лютого 2019 року у справі №489/1649/17 Верховний Суд дійшов висновку, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Так, згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Приписами п.37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

У відповідності до ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів.

Згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Так, відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 1073 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Таким чином, відповідачем було повідомлено, як правоохоронні органи, так і позивача про зняття коштів з її карток сторонніми особами.

Крім того, ОСОБА_1 неодноразово зверталась до банку про відновлення залишку коштів до того стану, який був до вчинення шахрайських дій 20.12.2019 року.

Однак, позивач відмовив у задоволенні поданих заяв, посилаючись неможливість створення більш сприятливих умов ніж до інших клієнтів та продовжував нарахування заборгованості списання з відповідача коштів в рахунок погашення заборгованості по простроченому тілу кредиту та відсоткам.

В даному випадку предметом розгляду є заборгованість за кредитною карткою, а тому факт зняття коштів з пенсійної картки відповідачки до уваги не приймається.

Як вбачається з розрахунків заборгованості та випискам по кредитним коштам, починаючи з 2015 року по 2019 рік відповідач користувалась кредитними коштами та справно вносила на кредитну картку кошти і станом до дня списання коштів, зокрема до 20 грудня 2019 року баланс на початок періоду: - 247,93 грн., баланс на кінець періоду: 2 668, 76 грн. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що заборгованість за простроченим тілом кредиту та відсотками у ОСОБА_1 була відсутня.

Дана обставина підтверджує факт виникнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та відсотками саме після 20 грудня 2019 року.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наявність кримінального провадження в якому розслідуються факти несанкціонованого списання грошових коштів внаслідок шахрайських дій невідомих осіб з рахунку ОСОБА_1 , банком не надано доказів на підтвердження того, що перерахування кредитних коштів, здійснені після заблокування телефону у період з 20 грудня 2019 року саме відповідачем.

Наведені аргументи у відзиві на апеляційну скаргу про те, що спірні операції були здійснені з використанням системи Internet Banking Приват24, що вимагало введення коректних персональних даних, висновків суду не спростовують. Позивач не надав доказів, що відповідач розголосила інформацію про персональні дані третім особам.

Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердило належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, його особовому рахунку, акаунту чи додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.

З огляду на викладене, відсутні правові підстави для стягнення нарахованої заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 17106,44 грн. та простроченими відсотками у розмірі 2245,39 грн.

Зважаючи на викладене, відповідно до пунктів ст.376 ЦПК України, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 квітня 2021 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 17106, 44 грн., скасувати та відмовити в задоволенні даної позовної вимоги. В решті рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 квітня 2021 року, залишити без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем пред`явлено позов на суму 21480,95 грн. Апеляційним судом задоволено вимоги позивача в розмірі 2129,12 грн., що складає 9,9% від пред`явлених вимог.

При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн. За подачу апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 3153 грн. Загальний розмір судових витрат по справі становить 5255 грн., а отже на позивача слід покласти 90,1% від судових витрат 3290 грн., а на відповідача 9,9% судових витрат 520,25 грн.

З огляду на викладене та враховуючи приписи ч.10 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути різницю судових витрат у розмірі 2632,75 грн. (3153-520,25).

Керуючись ст.ст.141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 квітня 2021 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50; юридична адреса м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, код за ) заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 17106, 44 грн., скасувати та відмовити в задоволенні даної позовної вимоги.

В решті рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 квітня 2021 року, залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 "д", ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір у розмірі 2632 (дві тисячі шістсот тридцять дві) грн. 75 (сімдесят п`ять) коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 13 грудня 2021 року

Головуючий :

Судді: