ЄУН №337/3448/20
Провадження №2-п/337/16/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Сидорової М.В.

за участю секретаря Сабліної А.А.

представника заявника ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя заяву ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Колесник Вячеслав Миколайович про перегляд заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

29.01.2021р. від відповідача ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Колесник В.М., до суду надійшла вказана заява з клопотанням про поновлення строку на її подання, яка обґрунтована тим, що 14.01.2021р. представник відповідача отримав копію заочного рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 09.10.2020р., яким розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 3000,00 грн. щомісячно. Зазначає, що рішення та судові виклики відповідач не отримував, у зв`язку з чим не міг бути присутнім в судових засіданнях та надати суду свої заперечення проти позову, які могли би вплинути на розгляд справи. Зокрема, він не погоджується з доводами, що між сторонами не було досягнуто домовленості щодо утримання неповнолітнього сина, відповідач постійно допомагав матеріально своєму неповнолітньому сину, його особиста банківська картка знаходилась постійно у сина, на яку ОСОБА_3 перераховував грошові кошти, якими користувався син. Визначений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років, який з липня 2020р. становив 1159 грн. та є цілком прийнятним для забезпечення повсякденної життєдіяльності дитини. Крім того, на утриманні відповідача знаходиться його мати ОСОБА_5 , 1944 року народження, яка проживає сама та потребує постійного нагляду та матеріальної допомоги. Визначений судом розмір аліментів є завищеним. Вважає ці обставини істотними для вирішення даної справи. Просить скасувати заочне рішення суду і призначити справу до нового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.02.2021р. відповідачу ОСОБА_3 поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, заяву про перегляд заочного рішення прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

08.02.2021р. від представника позивачки ОСОБА_2 надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення, в якому зазначено, що відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи у належний спосіб, зокрема, за останнім відомим місцем проживання та через оголошення про виклик на веб-сайті судової влади України. Належних та допустимих доказів, на підтвердження доводів про наявність у неповнолітнього сина сторін банківської картки відповідача, заявником не надано. Факт утримання відповідачем непрацездатної матері не доведений. Фактично відповідач не погоджується з прийнятим рішенням, здійсненою судом оцінкою доказів та встановленими обставинами справи і відповідно застосованими судом нормами чинного законодавства України. Проте такі посилання не є підставою для перегляду заочного рішення. Просить заяву про перегляд заочного рішення залишити без задоволення та стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00грн.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Колесник В.М. вимоги заяви про перегляд заочного судового рішення підтримав з підстав, викладених у поданій заяві та просив її задовольнити. Додатково пояснив, що під час перебування даної справи в провадженні суду, відповідач перебував за межами України, судові виклики не отримував, не знав про наявність спору між сторонами, тому не міг прийняти участь в розгляді справи та надати свої заперечення проти позову. Відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, він бажає зберегти сім`ю, також він заперечує проти визначеного судом розміру аліментів і вважає, що при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати, що він надає добровільну допомогу сину та утримує мати похилого віку. На даний час відповідач перебуває за межами України, а саме в Російській Федерації.

Представник позивачки адвокат Короленко І.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення з підстав, викладених у відзиві на заяву. Наполягала на тому, що відповідач допомогу на утримання неповнолітнього сина, якому в квітні 2021 року виповниться 18 років, не надавав та не надає, позивачка свою позицію щодо свого позову не змінює. Вказує, що перегляд заочного рішення можливий лише за наявності двох умов: поважності причин не прибуття в судове засідання та наявності у відповідача таких обставин, які мають суттєве значення для вирішення спору, але не були враховані судом. Оскільки представник відповідача не довів такі обставини, підстав для перегляду заочного рішення немає. Просить заяву про перегляд заочного рішення залишити без задоволення, стягнути з відповідача на користь позивачки понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00грн.

Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

У серпні 2020р. позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

02.09.2020р. ухвалою суду за вищевказаним позовом було відкрито спрощене позовне провадження, призначено судовий розгляд з викликом сторін (арк.18).

09.10.2020р. судом ухвалено заочне рішення, яким позов ОСОБА_4 було задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який зареєстрований 11.10.2002р. Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №533 (арк.32-33).

Крім того, цим же рішенням з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з 20.08.2020р. і до повноліття дитини, з подальшою щорічною індексацією відповідно до закону. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Також вказаним рішенням з ОСОБА_3 на користь держави та ОСОБА_4 стягнуто судовий збір по 840,80 грн.

Копія заочного рішення була надіслана відповідачу за відомою адресою його реєстрації, поштове відправлення адресоване ОСОБА_3 повернуто до суду 23.11.2020р. не врученим за закінченням терміну зберігання (арк. 34, 43).

12.10.2020р. позивачка ОСОБА_4 отримала в суді копію рішення та виконавчий лист про стягнення аліментів від 09.10.2020р.(арк.35)

03.12.2020р. копія заочного рішення, яка набрала законної сили, направлена до Хортицького районного у місті Запоріжжі ВДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) для виконання в частині розірвання шлюбу, виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 судового збору на користь держави до Шевченківського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (арк.36, 37).

Згідно з ч.1 ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином заочне рішення підлягає скасуванню за наявності двох умов разом:

1) якщо судом буде встановлено, що відповідач, тобто заявник, не з`явився у судове засідання та не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин;

2) докази, на які посилається відповідач (заявник у цьому провадженні) мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи першу умову для скасування заочного рішення судом встановлено наступне.

Згідно з відповідями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, місце проживання відповідача ОСОБА_3 , відповідно до Державного реєстру виборців, які були передані Департаменту для створення реєстру територіальної громади, зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , однак підтвердити зазначену інформацію не представилось можливим (арк.22).

15.09.2020р. відповідачу ОСОБА_3 судовий виклик в судове засідання, призначене на 24.09.2020р., був надісланий за відомим суду зареєстрованими місцем його проживання, разом з ухвалою про відкриття провадження, копією позовної заяви та доданими документами, але поштове відправлення повернуто 15.09.2020р. не врученим з позначкою «адресат відсутній», тобто не вручено адресату з незалежних від суду причин (арк.21, 24).

В судове засідання, призначене на 24.09.2020р. сторони не прибули, від позивачки ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність (арк.25).

Про день, місце та час судового засідання, яке було відкладено на 09.10.2020р., відповідача ОСОБА_3 повідомлено шляхом опублікування оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України 24.09.2020р. (арк.28) та одночасно із направленням судової повістки про виклик до суду за відомим суду зареєстрованими місцем його проживання (арк.27).

09.10.2020р. сторони в судове засідання не прибули, судовий виклик, який був надісланий відповідачу, повернутий 01.10.2020р. з позначкою «адресат відсутній» (арк.29).

Повідомлень про причини неявки, відзиву на позовну заяву або зустрічного позову, клопотань про відкладання розгляду справи, відповідач до суду не подавав.

Згідно п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що датою проставлення відмітки про відсутність відповідача за відомою суду адресою: АДРЕСА_1 , - є 10.09.2020р. та 30.09.2020р. (арк.24, 29).

Отже, відповідно до п.3 ч.8 ст.28 ЦПК України днем вручення ОСОБА_3 судової повістки вважається 10.09.2020р. та 30.09.2020р.

Крім того, ч.11 ст.128 ЦПК України передбачено зокрема, що, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи наведене, наявна в матеріалах справи публікація на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик до суду відповідача не пізніше ніж за десять днів до судового засідання, підтверджує належне повідомлення про розгляд справи судом, оскільки відповідає встановленому порядку виклику до суду.

Відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання без поважних причин відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, або від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, а також не надійшов відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.

Враховуючи, що відповідач належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, відзиву на позов не подав, причини неявки не повідомив, заперечень щодо заочного розгляду позивачка не заявляла, а також враховуючи наявність достатніх даних для вирішення спору, суд вирішив можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача.

Надані представником відповідача письмові докази не дають суду підстав для категоричного висновку про наявність у відповідача поважних причин не прибуття у судове засідання, не повідомлення про причини неявки, а також не подання відзиву на позовну заяву.

За поясненнями представника відповідача, під час розгляду справи у суді відповідач ОСОБА_3 перебував за межами України, але назвати дати виїзду з України та в`їзду відповідача до України не зміг. Додана представником відповідача копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон, який належить відповідачу ОСОБА_3 , та копія міграційної карти, дійсно містять позначки про перетинання державного кордону, але оскільки вказані копії оформлені неналежним чином (неякісне копіювання), то такі обставини є не доведеними через неможливість прочитати інформацію, яка міститься в цих документах, зокрема про останні дати перетину кордону.

Крім того, розглядаючи другу умову для скасування заочного рішення, суд виходить з того, що за змістом ст. 285, 288 ЦПК України, відповідач у своїй заяві про перегляд заочного судового рішення повинен зазначити такі обставини та надати такі докази на їх підтвердження, що якби вони були відомі суду при ухваленні заочного рішення, суд прийшов би до іншого висновку.

Дослідивши зміст заяви про перегляд заочного рішення та додані до неї документи, матеріали справи, виходячи із суті та характеру спірних правовідносин, суд вважає, що відповідачем не наведено достатніх доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, які не було враховано судом при ухваленні заочного рішення і які б в результаті вплинули на інакше вирішення даного позову. Обґрунтуванням заяви про перегляд заочного рішення є непогодження з винесеним рішенням по суті та є обґрунтуванням апеляційної скарги.

Водночас, суд враховує, що жодних заперечень проти позовних вимог про розірвання шлюбу відповідач у заяві про перегляд заочного рішення не висловлював. Твердження представника відповідача в судовому засіданні про те, що відповідач ОСОБА_3 має бажання зберегти шлюб та хоче, щоб суд надав йому строк для примирення, є необґрунтованими.

При цьому, звернення позивачки до суду з позовом та її позицію щодо категоричного заперечення проти скасування заочного рішення, в тому числі про розірвання шлюбу, суд розцінює як відсутність її вільної згоди на перебування у шлюбіз відповідачем, що суперечить принципу добровільності шлюбу, закріпленого в ст.24 СК України.

Заперечення відповідача щодо вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовані тим, що він надає йому матеріальну допомогу добровільно, законодавцем встановлений мінімальний розмір аліментів для дітей відповідного віку в розмірі 1159 грн., який цілком прийнятний для забезпечення повсякденної життєдіяльності дитини, визначений судом розмір аліментів є завищеним, та вказує на той факт, що у нього на утриманні перебуває непрацездатна мати.

Однак належних доказів на підтвердження вказаних обставин, зокрема, доказів на підтвердження наявності банківської картки та перерахування грошових коштів на утримання сина, достатність матеріального забезпечення неповнолітнього сина, знаходження на утриманні непрацездатної матері, яка потребує матеріальної допомоги, не надає.

Також відповідач не зазначає, що він за станом здоров`я та/або матеріальним становищем, не може сплачувати на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі, визначеному судом, або такий розмір аліментів ставить його в занадто скрутне матеріальне становище.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що в даному випадку відсутня одна з таких обов`язкових умов для скасування заочного рішення, як наявність доказів в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Водночас, у відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), №28342/95, п. 61).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 Конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

На підставі викладеного заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом. У цьому разі, строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

У відзиві на заяву про перегляд заочного рушення та під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення в судовому засіданні представником позивачки заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених витрат на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.ч.1-3 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача суду надано: копію договору №04/02/21 від 04.02.2021р. про надання правової допомоги (арк.73-76), копію ордеру серії АР №1036083 від 04.02.2021р. (арк.81), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ЗП №002000 від 21.01.2019р. (арк.82), копію акту №08/02 від 08.02.2021р. про прийняття наданих послуг до договору №04/02/21 про надання правової допомоги від 04.02.2021р. (арк.77), копію рахунку-фактури №01 від 08.02.2021р. та копію квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 08.02.2021р. про оплату послуг у розмірі 2 000 грн. (арк.79).

Суд враховує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України).

Водночас, Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, беручи до уваги, що розмір наданої правової допомоги є неспівмірним із складністю даної справи та виконаними адвокатом послугами, обсягом наданих адвокатом послуг, критерію необхідності подання відзиву на заяву про перегляд заочного рішення та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги щодо відшкодування за рахунок відповідача на користь позивача понесених у даній справі судових витрат на професійну правничу допомогу за договором №04/02/21 від 04.02.2021р. в розмірі 1000,00 грн.

Повний текст ухвали складено 16.02.2021року.

Керуючись ст.133,137, 141, 223, 280, 285, 287, 288 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Колесник Вячеслав Миколайович, про перегляд заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня постановлення даної ухвали.

Суддя М.В.Сидорова