ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року м. Чернівці Справа № 723/5328/19

Провадження №22-ц/822/245/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Бужори В.Т., дата складання повного тексту рішення 21 грудня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Посилалось на те, що 02.11.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір CVI0AE00000111, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 8890,12 доларів США на термін до 01.11.2012 року.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Згідно договору поруки №б/н від 02.11.2007 року поручитель зобов`язується перед АТ КБ «ПриватБанк» відповідати за грошовими зобов`язаннями ОСОБА_1 .

Відповідач належним чином умови договору не виконував, внаслідок чого у нього перед позивачем станом на 07.11.2019 року виникла заборгованість в розмірі 7343,84 доларів США, що за курсом НБУ від 07.11.2019 року 24,65 грн за 1 долар США складає 181025,66 грн.

Просило суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в розмірі 7343,84 доларів США, що складає 181025,66 грн, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10.12.2020 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 7343,84 доларів США, що за курсом НБУ складає 181025,66 грн, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводами апеляційної скарги не заперечуються обставинами укладення кредитного договору та договору поруки, розмір заборгованості за цими зобов`язаннями, а зводяться лише до невірних висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування наслідків збігу строків позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 181 025,66 грн, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, що є підставою для відмови в участі представника апелянта в перегляді судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачений ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позовній заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Чернівецького апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції посилався на те, що згідно із п. 5.1 Кредитного договору він діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Оскільки відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, будь-яких доказів виконання не надав, такий договір не може вважатись виконаним. Також із п. 11 Договору поруки вбачається, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Зважаючи на вказане, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачі повинні нести перед позивачем солідарну відповідальність за невиконання умов укладеного договору.

Апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що згідно умов кредитного договору від 02.11.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8890,12 доларів США на термін до 01.11.2012 року.

Згідно договору поруки №б/н від 02.11.2007 року поручителем за грошовими зобов`язаннями перед АТ КБ «ПриватБанк» є ОСОБА_4 .

Відповідач належним чином умови договору не виконував, внаслідок чого у нього перед позивачем станом на 07.11.2019 року виникла заборгованість в розмірі 7343,84 доларів США, що за курсом НБУ становить 181025,66 грн, та складається із заборгованості за тілом кредиту 6327,62 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 618,47 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом 397,75 доларів США.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма ст.15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно п.1.1. Кредитного договору Банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахувати на рахунок, зазначений в п.7.1. цього Договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим Договором зазначені у розділі 7.

Відповідно до п. 4.4. нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язань передбачено п. п. 4.1, 4.2, 4.3, здійснюються протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов`язання повинно бути виконане Позичальником.

Пункт 4.5. визначає, що термін позовної давності до вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Пунктом 7.1. передбачено, що Банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти на строк з 02.11.2007 по 01.11.2012 року включно.

Також із п. 12 договору поруки вбачається, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.

Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 1 ст. 254 ЦК України передбачено строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно чч. 1-2 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

В силу вимог ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Стаття 267 ЦК України встановлює наслідки спливу позовної давності. Згідно ч.1 вказаної статті особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Таким чином, строк виконання зобов`язання встановлюється щомісячними платежами і завершувався 01.11.2012 року. Але при тому, що сторони досягли згоди щодо встановлення строку позовної давності за цим договором у 5 років, строк пред`явлення вимоги до останнього платежу сплив 01.11.2017 року.

Як вбачається із відзиву на позовну заяву адвокатом Роскрут В.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в суді першої інстанції була подана заява про застосування наслідків спливу строків позовної давності (а. с. 109-111).

Заперечення позивача щодо початку строку позовної давності пов`язано з припиненням дії договору, виконаного апелянтами належним чином, не ґрунтуються на нормах ЦК України.

Крім того, суд не приймає до уваги платіж на суму 982,80 доларів США від 04.04.2014 року, оскільки позивачем не пред`явлено доказів щодо особи, яка його здійснила, а останній платіж навіть за умови його доведеності та переривання строку позовної давності не відновлює права позивача на захист, оскільки, за будь-яких умов, навіть з 05.04.2014 року 5 років збігло 05.04.2019 року, а позов пред`явлено до суду засобами поштового зв`язку 18.12.2019 року (а. с. 25).

Отже, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування наслідків збігу строку позовної давності не гуртуються на нормах матеріального права та стали наслідком ухвалення незаконного рішення.

У зв`язку із застосуванням наслідків збігу строку позовної давності до основаного зобов`язання, що унеможливлює захист права й за додатковим зобов`язанням, відсутні підстави надання правової оцінки доводам щодо припинення поруки на підставі ч.4 ст.559 ЦК України.

Відповідно до пп. 1, 3-4 ч.1 та абз.2 ч.2 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2020 року підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно квитанції №ПН728С1 від 05.01.2021 року ОСОБА_1 , при поданні апеляційної скарги на рішення суду сплатив 2715,40 грн, а тому вказана сума підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2020 року задовольнити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2020 року скасувати.

У задоволенні позову Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 2715 гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк