КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 378/775/20
провадження № 22-ц/824/1311/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2

на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року та додаткове рішення Ставищенського районного суду Київської області від 09 листопада 2020 року у складі судді Гуртовенка Р.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила сятягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частини доходу (заробітку) щомісячно, з дня подачі позову і до досягнення дитиною трирічного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 26 жовтня 2019 року між сторонами по справі укладено шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Стверджувала, що дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Розкішнянської сільської ради №842 від 06 серпня 2020 року.

Зазначала, що грошове забезпечення відповідача, як військовослужбовця, дозволяє стягувати з нього аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частки його доходу.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача грошову допомогу на її утримання у розмірі 1/6 частини його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 06 серпня 2020 року, до досягнення малолітнім сином ОСОБА_4 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У жовтні 2020 року представник позивача ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Додатковим рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 09 листопада 2020 року клопотання представника позивача про стягнення судових витрат задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн та 840,80 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, 27 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувані рішення та додаткове рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову; стягнення з позивача на свою користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу суду на те, що заробітна плата за серпень 2020 року отримана апелянтом у розмірі 11 327,79 грн, з яких вирахувано аліменти на утримання сина у розмірі 2 789,47 грн, а також орендна плата за найм квартири у м. Бровари у розмірі 4 000 грн/місяць.

Зазначає, що розмір чистого доходу відповідача з урахуванням вказаних витрат становить 4 538,32 грн, у зв`язку з чим останній позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини свого заробітку (що становить 1 812,44 грн/місяць).

З огляду на вказане, стверджує, що суд першої інстанції формально підійшов до надання належної оцінки доказам, наданим відповідачем, не проаналізував та не надав відповідну оцінку таким доказам, а також не встановив наявність можливості у відповідача надавати дружині матеріальну допомогу.

Стверджує, що судом першої інстанції під час ухвалення додаткового рішення не в повній мірі дотримано вимоги матеріального та процесуального права, оскільки не враховано, що ціна позову є меншою, ніж заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу.

Звертає увагу колегії суддів на те, що представником позивача не надано доказів на підтвердження того, скільки часу витрачено останнім на надання правової допомоги ОСОБА_1 .

Наголошує на тому, що позовна заява підписана безпосередньо позивачем, що ставить під сумнів виконання такого документу саме адвокатом Марущаком Я.В.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій, а тому є звільненим від сплати судового збору, визначеним додатковим рішенням суду першої інстанції у розмірі 840,80 грн, що передбачено п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А.,обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Задовольняючи позов, судвиходив з того, що відповідач доказів про наявність на його утриманні інших осіб не надав, а тому відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини і з нього слід стягнути грошову допомогу на утримання дружини у розмірі 1/6 частини його доходу.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 26 жовтня 2019 року між сторонами укладено шлюб, про що Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зроблено відповідний запис №941.

Сторони мають від шлюбу сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.8).

Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується копією довідки Розкішнянської сільської ради №842 від 06 серпня 2020 року (а.с.9)

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України, ОСОБА_2 в період з 01 січня 2019 по 30 червня 2020 року отримував дохід у військовій частині НОМЕР_1 та АТ «А-Банк» (а.с. 11-13, 81-82).

Відповідач орендує в м. Бровари Київської області житло, за яке щомісячно сплачує 4 000 гривень, що підтверджується копіями договору оренди житлового приміщення, акту прийому-передачі квартири та квитанціями про оплату (а.с. 66-68).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

В абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення про те, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Встановивши, що відповідач не надає допомоги на особисте утримання дружини, з'ясувавши всі фактичні обставини справи та враховуючи, що відповідач доказів про наявність на його утриманні інших осіб суду не надав, суд вірного висновку дійшов, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, а тому правомірно стягнув з нього на користь позивача грошову допомогу на утримання останньої в розмірі 1/6 частини його доходу (заробітку), щомісячно, до досягнення малолітньою дитиною трьохрічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 з дня подачі позову до суду.

В апеляційній скарзі апелянт не погоджується з розміром витрат на правову допомогу та зазначає, що районним судом не враховано, що ціна позову є меншою ніж заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу, а представником позивача не надано доказів на підтвердження того, скільки часу витрачено останнім на надання правової допомоги ОСОБА_1 .
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №14-382цс19.
Як убачається з матеріалів справи, правова допомога позивачу надавалася адвокатом Марущаком Я.В. на підставі ордеру та укладеного між ними договору.
На підтвердження наданих адвокатом послуг, останнім долучено до матеріалів справи Акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 28 жовтня 2020 року, який фіксує вид наданих послуг та їх вартість, яка оплачена позивачем у розмірі 6 000 грн (9а.с.9).
Отже, зазначені докази представлені суду на підтвердження вимог про стягнення витрат на правову допомогу, були досліджені судом і за результатом їх розгляду ухвалене законне і обґрунтоване додаткове рішення, урахувавши їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Доводи апелянта про неспівмірність витрат вимогам, заявленим у позовній заяві не заслуговують на увагу, оскільки витрати на правову допомогу, стягнуті судом, визначені у розмірі з урахуванням розумності та справедливості.
Наразі, відповідач не був позбавлений можливості заперечувати щодо розміру таких витрат, обґрунтувавши при цьому свою позицію. Проте, таких дій з боку відповідача здійснено не було.
Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку з чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи апеляційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Що стосується стягнутого з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 840,80 грн, суд виходить з наступного:

Відповідно до Посвідчення серії НОМЕР_2 , відповідач ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняє його від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях,тому витрати по сплаті судового збору суд відносить за рахунок держави а. додаткове рішення в частині стягнення судових витрат підлягає скасуванню.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року залишити без зміни.

Додаткове рішення Ставищенського районного суду Київської області від 09 листопада 2020 рокув частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 грн судового збору скасувати.

Судовий збір у розмірі 840,80 грн компенсувати за рахунок держави.

В іншій частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик