Справа № 758/3920/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді- Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Гайдай К.В.,

представник позивача - Падалко О.Ю.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання недійсним кредитного договору та додаткової угоди до кредитного договору,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить визнати недійсним кредитний договір, який міститься в системі обліку банку під № 1 та додаткову угоду № 1 до договору споживчого кредиту № 0 від 06 травня 2005 року, укладені 10 листопада 2009 року між банком та позивачем; вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між сторонами було укладено кредитний договір № 31-4 КG/05-2005И та з метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором між сторонами був укладений договір іпотеки, а між банком та ОСОБА_2 договір поруки. В подальшому, 10 листопада 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду. Кредитного договору № 1 позивач не укладала із банком, хоч останній зазначає про те, що це один і той же договір № 31-4 КG/05-2005И. Покликається на доводи про те, що 10 листопада 2009 року жодної заяви на видачу коштів у розмірі 19721,39 дол. США не підписувала, однак меморіальний ордер від 10 листопада 2009 року містить відомості про отримання таких коштів. Разом з тим, просить визнати недійсною додаткову угоду до кредитного договору від 10 листопада 2009 року, адже такої не підписувала. Відтак, наявні підстави для визнання таких оспорюваних угод недійсними.

Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що між сторонами укладеного кредитний договір № 31-4 КG/05-2005И. У зв`язку із зміною програмного забезпечення у банку був змінений номер цього кредитного договору та присвоєно № 1. В подальшому між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору та договору поруки. Просить у позові відмовити.

Разом із тим, відповідачем подано до суду заяву про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. Покликається на те, що позивач про порушення свого права дізнався 06 травня 2005 року, а звернувся до суду за захистом свого порушеного оправа лише у травня 2021 року. Відтак наявні підстави для застосування ст. 257 ЦК України, що є підставою для відмови у позові згідно з ст. 267 цього Кодексу.

Позивачем подано до суду клопотання про поновлення строку позовної давності. Наводить аргументи про те, що строк виконання зобов`язань за кредитним договором № 31-4 КG/05-2005И спливає у 2026 році. Про існування оспорювання кредитного договору № 01 дізналася лише у межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 09 грудня 2019 року. Разом із тим як на підстави поважності наводить наступні аргументи: скрутне матеріальне становище, є одинокою матір`ю трьох дітей, здійснювала догляд за хворою матір`ю, на запити не отримувала жодної відповіді з банку.

05 квітня 2021 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

02 червня 2021 року та повторно 12 липня 2021 року ухвалами суду відмовлено у заявах позивача про забезпечення позову шляхом заборони вчинення виконавчих дій.

17 вересня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позов повністю та просила такий задовольнити з підстав викладених у заявах по суті.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце, дату та час цього засідання. Відповідачем подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника з урахуванням поданого відзив на позов. Суд, заслухавши думку представника позивача, вважає за можливе розгладнути справу у відсутності осіб, що не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Суд установив, 06 травня 2005 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 31-4КG/05-2005И (далі - кредитний договір). Надано кредит в іноземній валюті у розмірі 24750,00дол. США. Встановлено відсотки за користуванні кредитними коштами. Терміни погашення кредиту у відповідності до графіку погашення кредиту (додаток №1), що є невід`ємною частиною договору /арк. спр. 7-12/.

З метою виконання зобов`язань за кредитним договором, 06 травня 2005 року між сторонами укладено договір іпотеки нерухомого майна, який зареєстрований у реєстрі за № 2453 /арк. спр. 14/. Цього ж дня, між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки /арк. спр. 16-17/.

10 листопада 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 06 травня 2005 року. Цією угодою змінено графік погашення кредиту за договором. Угода підписана сторонами. Оригінал угоди отримано 10 листопада 2009 року ОСОБА_1 /арк. спр. 19/.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1054, ч. 1 ст. 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ст. 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши позивачеві грошові кошти, що не спростовується останнім.

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору із сторони позивача, банком направлено вимогу про погашення суми заборгованості (дата вимоги 18 липня 2017 року № 23-1-2/1930). Із змісту вимоги убачається, що реєстраційний номер кредитного договору в системі обліку банку № 1, який у цій справі є оспорюваним договором. Ця вимога отримана позивачем, що підтверджено запереченнями на таку вимогу від 07 серпня 2017 року. Отже, про існування оспорюваного договору позивач дізналась ще у серпні 2017 року /арк. спр. 20-22/.

В подальшому, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року у справі за позов АТ «Укрсиббанк» стягнуто солідарно заборгованість із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором № 31-4КG/05-2005И 1) від 06 травня 2005 року. Постановою Київського апеляційного суду рішення суду першої інстанції зміно частково - в частині вимог до поручителя відмолено, а в решті залишено без змін. Отже судом першої інстанції у мотивувальній частині рішення суду встановлено обставини, що кредитний договір № 31-4КG/05-2005И та оспорюваний договір № 1, один і той же договір, адже вказано наступним чином № 31-4КG/05-2005И 1), а тому не підлягає доказування у відповідності до ст. 82 ЦПК України у цій справі.

Будь-яких доказів про наявність оспорюваного кредитного договору як окремого письмового договору безпосередньо до суду не подано. Не заявлено жодного клопотання про витребування спірного договору у відповідності до ст. 84 ЦПК України, а натомість витребовувались матеріали кредитної справи за кредитним договором № 31-4КG/05-2005И, який, як стверджував позивач, є відміним від оспорюваного. Таким чином, суд прийшов до переконання про те, що кредитний договір № 31-4КG/05-2005И містить номер у системі обліку банку 1, про що зазначено у вимозі банку від 18 липня 2017 року, відзиві на позов та підтверджено судовим рішенням від 09 грудня 2019 року.

Щодо аргументів позивача про те, що меморіальний ордер від 10 листопада 2009 року про отримання позивачем кредитних коштів у сумі 19721,39 дол. США, то суд прийшов до переконання про те, що останній засвідчує факт не отримання кредитних коштів, а погашення заборгованості за кредитним договором від 06 травня 2005 року, про що зазначено у призначені платежі цього меморіального ордеру /арк. спр. 23/.

Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України та відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України п. 7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Із матеріалів справи суд установив, що позивач був ознайомлений з умовами кредитного договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується його особистим підписом у кредитному договорі, договорах іпотеки та поруки, додаткових угодах. Будь-яких даних протилежного суд не встановив, а сторона позивача доказів цього не подала.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку.

Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права у березні 2021 року, що підтверджено поштовим конвертом, який містить у матеріалах справи.

Із матеріалів справи суд установив, що про оспорюваний кредитний договір та додаткову угоду позивач дізнався 06 травня 2005 року та 10 листопада 2009 року відповідно. Про зміну номеру кредитного договору в системі обліку банку на 1 позивач дізналась з листа-вимоги від 18 липня 2017 року, що підтверджено запереченнями на таку вимогу від серпня 2017 року.

Разом із тим, суд критично оцінює наведені позивачем причини пропуску строку позовної давності, а саме: строк виконання зобов`язань за кредитним договором спливає 06 травня 2026 року, однак, суд установив, що банк скористався правом дострокового повернення позики у відповідності до ст. 1050 ЦК України; наявність скрутного матеріального становища, трьох неповнолітніх дітей, припинення шлюбних відносин, догляд за хворою матір`ю, відповідність відповідей із банку на численні звернення до останнього про надання інформації - не є тими об`єктивними, непереборними обставинами, які б унеможливлювали звернення позивача до суду із цим позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років з моменту коли особа дізналась про порушення свого права, більшість з яких виходять за межі часового проміжку строку позовної давності.

Таким чином, суд прийшов до переконання про те, що позивач дізнався про порушення свого права шляхом зміни номеру оспорюваного кредитного договору у серпні 2017 року, а звернувся до суду за захистом свого порушеного права поза межами строку позовної давності.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна правова норма міститься у ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Повертаючись до матеріалів справи суд зазначає, що позивач наводить аргументи про те, що при укладені оспорюваного кредитного договору та додаткової угоди не дотримано вимоги щодо його письмової форми, однак, враховуючи наведене вище суд прийшов до переконання про те, що оскільки позивачем не доведено недодержання письмової форми при укладені таких угод, а відтак відсутні підстави для визнання їх недійсним, а тому у позові необхідно відмовити повністю за недоведеністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а тому судовий збір необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 354, пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання недійсним кредитного договору та додаткової угоди до кредитного договору - відмовити.

Судовий збір сплачений ОСОБА_1 при зверненні до суду із позовом - покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1 );

відповідач Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (місцезнаходження - місто Київ, вулиця Андріївська, 2/12, ).

Повне судове рішення складено 25 листопада 2021 року.

Суддя О. І. Якимець