РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

15.02.2021 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова

в складі:головуючого-судді Ванівського Ю.М.,

при секретарі Кремса Б.Б.

за участі прокурора Машталяра Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах Львівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, про витребування майна,-

ВСТАНОВИВ:

В.о. керівника Львівської місцевої прокуратури №3 Голоюх В. І. в інтересах Львівської міської ради звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, про витребування з приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) у комунальну власність - на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради (м. Львів, пл. Ринок, 1, ) об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення під інд. 95 (12,1 кв.м.), 95а (1,3 кв.м.), 96 (11,5 кв.м.) та 96а (1,0 кв.м.) загальною площею 25,9 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.09.2015 між Львівською міською радою та Міністерством оборони України укладено меморандум про співпрацю щодо спільних дій стосовно прийняття у власність територіальної громади м. Львова житлового фонду Міністерства оборони України та будівництва для військовослужбовців, згідно п. 1 якого, Львівська міська рада на виконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.02.2010 № 193 в термін до 31.10.2015 приймає у власність територіальної громади м. Львова житлові будинки та нерухоме військове майно згідно з додатком до зазначеного розпорядження.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про передачу нерухомого військового майна у м. Львові» від 03.02.2010 № 193, уряд вирішив прийняти пропозицію Міністерства оборони та Львівської міської ради щодо передачі нерухомого військового майна (будівель та споруд, об`єктів житлового фонду і комунального призначення, інженерних мереж військових містечок) у м. Львові згідно з додатком, яким визначено перелік майна, що передається у власність територіальної громади міста Львова, зокрема, зазначено військове містечко № 385 із житловими будинками № 1 , 2 , 3, 4, 6, 7, 8 і 10.

У відповідності до акта приймання-передачі військового майна № 1, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради № 614 від 21.10.2015 комісія, з урахуванням вищевказаних актів, керуючись розпорядженням Львівського міського голови від 22.09.2015 № 342 провела обстеження об`єктів передачі, зокрема житлового будинку по АДРЕСА_2 (військове містечко № 385 житловий будинок № 10 ) та здійснила прийом-передачу нерухомого військового майна по балансовій (залишковій) вартості у власність територіальної громади м. Львова.

Крім цього, актом приймання-передачі житлового будинку, затвердженим наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури № 542 від 30.09.2015, комісія 29.09.2015 провела обстеження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який належить до сфери управління Міноборони і передається від Будинкоуправління № 4 (Липники) Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (далі - БУ № 4 (Липники) КЕВ м. Львова) територіальній громаді м. Львова та прийняла його у власність територіальної громади м. Львова.

В подальшому, згідно з розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 498 від 02.10.2015 житловий будинок по АДРЕСА_2 прийнятий на баланс та обслуговування ЛКП «Вулецьке» в існуючому технічному стані від КЕВ м. Львова військ Західного оперативного командування.

Так, будинок АДРЕСА_2 переданий від БУ № 4 (Липники) КЕВ м. Львова територіальній громаді м. Львова в цілому - із водопровідними та каналізаційними мережами, квартирами та нежитловими приміщеннями, тощо.

При цьому, як вбачається із матеріалів інвентаризаційної справи на вищевказаний будинок, на цокольному поверсі цього будинку в нежитлових приміщеннях під інд. №№ з 86 по 105 розташовувалась кантора, яка була в користуванні Будинкоуправління № 3 КЕВ м. Львова, що підтверджується крім цього, численними зверненнями цього користувача приміщень до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» із заявами щодо виготовлення технічної документації від 03.03.2000, 08.08.2003 та 08.12.2009, а також інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про місцезнаходження БУ № 3 КЕВ м. Львова.

Вказані нежитлові приміщення під інд. № з 86 по 105 за вищенаведеними актами приймання-передачі також були передані у власність територіальної громади м. Львова під час передачі будинку в цілому, оскільки винятки щодо одночасної передачі у комунальну власність нежитлових приміщень в будинках, які передавались у власність територіальних громад, були передбачені додатковим розпорядженням Кабінету Міністрів України № 740-р від 17.07.2015 і актом № 2 приймання-передачі військового майна, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради № 615 від 21.10.2015.

Таким чином, внаслідок прийняття у комунальну власність будинку АДРЕСА_2 в цілому, нежитлові приміщення колишньої кантори БУ № 3 КЕВ м. Львова також стали власністю територіальної громади м. Львова.

Водночас, місцевою прокуратурою встановлено, що 22.03.2016 державним реєстратором прав на нерухоме майно Тузяком П.Т. прийнято рішення (індексний номер рішення: 28872240) про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо складу об`єкта нерухомого майна, а саме щодо квартири № 12 в будинку АДРЕСА_2 (реєстраційний номер: 01) та долучення до неї приміщень в цокольному поверсі цього будинку під інд. 95 (12,1 кв.м.), 95а (1,3 кв.м.), 96 (11,5 кв.м.) та 96а (1,0 кв.м.) загальною площею 25,9 кв.м.

Квартира № 12 по АДРЕСА_2 , до якої було приєднано спірні приміщення належала на підставі договору купівлі-продажу квартири № 2-1783 від 28.05.1996 на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Вказані зміни були внесені державним реєстратором прав на нерухоме майно на підставі технічного паспорта від 23.11.2015 та довідки БУ № 4 (Липники) КЕВ м. Львова № 734/1 від 21.09.2015.

Так, із змісту вказаної довідки слідує, що з метою впорядкування документації на приватизацію квартири, КЕВ м. Львова повідомляє, що мешканці квартири № 12 по АДРЕСА_2 використовують комору на цокольному поверсі під інд. 95 , 95а , 96 , 96а загальною площею 25,9 кв.м., які помилково не внесено до документів при приватизації квартири.

З аналізу зазначеної довідки вбачається, що така не є правовстановлюючим документом з урахуванням положень ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким, зокрема, визначено перелік таких документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав.

При цьому, в матеріалах приватизаційної справи на квартиру № 12 по АДРЕСА_2 відсутнє будь-яке посилання на підсобні приміщення під інд. 95 (12,1 кв.м.), 95а (1,3 кв.м.), 96 (11,5 кв.м.) та 96а (1,0 кв.м.) на цокольному поверсі цього будинку та їх приналежність при здійсненні приватизації цієї квартири.

Відтак, державним реєстратором прав на нерухоме майно було протиправно внесено зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо складу об`єкта нерухомого майна - квартири по АДРЕСА_2 та долучення до неї згаданих приміщень загальною площею 25,9 кв.м. на підставі довідки БУ № 4 (Липники) КЕВ м. Львова № 734/1 від 21.09.2015, яка не є правовстановлюючим документом і не може слугувати підставою для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Водночас, згадані приміщення на цокольному поверсі, позначені в технічному паспорті від 23.11.2015 під інд. 95 (12,1 кв.м.), 95а (1,3 кв.м.), 96 (11,5 кв.м.) та 96а (1,0 кв.м.) з огляду на площу та розташування, є тотожними приміщенням на цокольному поверсі під інд. 95 (12,1 кв.м.), 95а (1,3 кв.м.), 96 (11,5 кв.м.) та 96а (1,0 кв.м.), в яких розташовувалась кантора, яка була в користуванні Будинкоуправління № 3 КЕВ м. Львова (приміщення під інд. 86-105) , та які зазначені у поверховому плані від 11.12.1996, наявного у матеріалах інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_2 .

Таким чином, внаслідок співставлення та порівняння вищевказаного технічного паспорта та поверхового плану, слід зробити висновок, що спірні нежитлові приміщення під інд. 95 (12,1 кв.м.), 95а (1,3 кв.м.), 96 (11,5 кв.м.) та 96а (1,0 кв.м.) загальною площею 25,9 кв.м. на АДРЕСА_2 є складовою частиною нежитлових приміщень, які перебували у власності Міноборони України та користуванні Будинкоуправління № 3 КЕВ м. Львова (приміщення під інд. 86-105), та передані за вищезгаданими актами приймання-передачі від 30.09.2015 та 21.10.2015 будинку по АДРЕСА_2 у власність територіальної громади м. Львова в цілому.

Таким чином, за відсутності правових підстав, 22.03.2016 державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято незаконне рішення (індексний номер рішення: 28872240) про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке призвело до протиправного вибуття з власності територіальної громади м. Львова нежитлових приміщень під інд. 95 (12,1 кв.м.), 95а (1,3 кв.м.), 96 (11,5 кв.м.) та 96а (1,0 кв.м.) загальною площею 25,9 кв.м., які розташовані на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_2 , оскільки останній був переданий в цілому на підставі актів приймання-передачі від 30.09.2015 та 21.10.2015 у комунальну власність.

В подальшому, на підставі висновків ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 1/5809 від 06.05.2016 та № 1/3044 від 15.03.2018 державним реєстратором Тузяком П.Т. 20.03.2018 проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на спірні нежитлові приміщення, як на окремий об`єкт нерухомого майна (із відкриттям розділу) внаслідок їх виділу з належної йому квартири.

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень 28.03.2018 ОСОБА_2 відчужив нежитлові приміщення 95 (12,1 кв.м.), 95а (1,3 кв.м.), 96 (11,5 кв.м.) та 96а (1,0 кв.м.) загальною площею 25,9 кв.м. по АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 .

Так, нежитлові приміщення, розташовані на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_2 під інд. 95 (12,1 кв.м.), 95а (1,3 кв.м.), 96 (11,5 кв.м.) та 96а (1,0 кв.м.) загальною площею 25,9 кв.м. перебували у комунальній власності після прийняття їх за актами приймання-передачі будинку від 30.09.2015 та 21.10.2015 територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради, але незаконно вибули з її власності внаслідок прийняття державним реєстратором прав на нерухоме майно 22.03.2016 за відсутності правових підстав рішень про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Факт неможливості розпорядитись належним територіальній громаді спірним нерухомим майном, яке незаконно вибуло з комунальної власності підтверджується актом приймання-передачі багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 з балансу ЛКП «Вулецьке» Франківської районної адміністрації в управління ОСББ «Наш Горіховий гай».

Водночас, будь-які правочини спрямовані на відчуження спірних нежитлових приміщень між Львівською міською радою чи Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та третіми особами не укладались, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Львівська міська рада, як дійсний власник вищезгаданого об`єкту нерухомого майна, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 та Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, як орган уповноважений управляти майном громади не відчужували вказане майно, а відтак вказане нерухоме майно слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, що у свою чергу, є підставою, відповідно до статті 388 ЦК України, для витребування цього майна на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійним правочином чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 (справа №183/1617/16) звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю (п.89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц).

На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні за змістом до позовної заяви та просив та просив заявлені вимоги задоволити, проти заочного рішення не заперечив.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, однак така неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання, відсутність відзиву на позовну заяву та заперечень представника позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Судом встановлено, що згідно довідки від 21.09.2015 р., виданої начальником будинко-управління №4 Соботою Ю.В., з метою впорядкування документації на приватизацію квартири, КЕВ м. Львова повідомляє, що мешканці квартири № 12 по АДРЕСА_2 використовують комору на цокольному поверсі під інд. 95 , 95а , 96 , 96а загальною площею 25,9 кв.м., які помилково не внесено до документів при приватизації квартири.

22.03.2016 державним реєстратором прав на нерухоме майно Тузяком П.Т. прийнято рішення (індексний номер рішення: 28872240) про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо складу об`єкта нерухомого майна, а саме щодо квартири № 12 в будинку АДРЕСА_2 (реєстраційний номер: 01) та долучення до неї приміщень в цокольному поверсі цього будинку під інд. 95 (12,1 кв.м.), 95а (1,3 кв.м.), 96 (11,5 кв.м.) та 96а (1,0 кв.м.) загальною площею 25,9 кв.м.

Квартира № 12 по АДРЕСА_2 , до якої було приєднано спірні приміщення належала на підставі договору купівлі-продажу квартири № 2-1783 від 28.05.1996 на праві приватної власності ОСОБА_2 .

На підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень 28.03.2018 ОСОБА_2 відчужив нежитлові приміщення 95 (12,1 кв.м.), 95а (1,3 кв.м.), 96 (11,5 кв.м.) та 96а (1,0 кв.м.) загальною площею 25,9 кв.м. по АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 .

Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Судом встановлено, що 19.09.2015 між Львівською міською радою та Міністерством оборони України укладено меморандум про співпрацю щодо спільних дій стосовно прийняття у власність територіальної громади м. Львова житлового фонду Міністерства оборони України та будівництва для військовослужбовців, згідно п. 1 якого, Львівська міська рада на виконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.02.2010 № 193 в термін до 31.10.2015 приймає у власність територіальної громади м. Львова житлові будинки та нерухоме військове майно згідно з додатком до зазначеного розпорядження. Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією меморандуму від 19.09.2015 р.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про передачу нерухомого військового майна у м. Львові» від 03.02.2010 № 193, прийнято пропозицію Міністерства оборони та Львівської міської ради щодо передачі нерухомого військового майна (будівель та споруд, об`єктів житлового фонду і комунального призначення, інженерних мереж військових містечок) у м. Львові згідно з додатком, яким визначено перелік майна, що передається у власність територіальної громади міста Львова, зокрема, зазначено військове містечко № 385 із житловими будинками № 1 , 2 , 3, 4, 6, 7, 8 і 10.

У відповідності до акта приймання-передачі військового майна № 1, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради № 614 від 21.10.2015 комісія, з урахуванням вищевказаних актів, керуючись розпорядженням Львівського міського голови від 22.09.2015 № 342 провела обстеження об`єктів передачі, зокрема житлового будинку по АДРЕСА_2 (військове містечко № 385 житловий будинок № 10 ) та здійснила прийом-передачу нерухомого військового майна по балансовій (залишковій) вартості у власність територіальної громади м. Львова.

Так, актом приймання-передачі житлового будинку, затвердженим наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури № 542 від 30.09.2015, комісія 29.09.2015 провела обстеження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який належить до сфери управління Міноборони і передається від Будинкоуправління № 4 (Липники) Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (далі - БУ № 4 (Липники) КЕВ м. Львова) територіальній громаді м. Львова та прийняла його у власність територіальної громади м. Львова.

Суд звертає увагу на те, що вищевказана довідка, на підставі якої було прийнято рішення (індексний номер рішення: 28872240) реєстратором Тузяком П.Т., не є правовстановлюючим документом.

При цьому до суду не надано підтвердження того, що до квартири № 12 по АДРЕСА_2 приналежать підсобні приміщення під інд. 95 (12,1 кв.м.), 95а (1,3 кв.м.), 96 (11,5 кв.м.) та 96а (1,0 кв.м.) на цокольному поверсі цього будинку при здійсненні приватизації даної квартири.

Згідно із ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із п. 3 ч. 1 першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Окрім цього, така ж правова позиція висловлена і у постановах Верховного Суду України №6-1цс15 від 11.02.2015 та №6-2069цс16 від 30.11.2016, у яких суд дійшов висновку, що дійсний власник, який не був стороною правочину, не був учасником судового розгляду і майно відчужено поза волею власника, то право власності на майно не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною п`ятою статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Львівська міська рада.

При цьому статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Територіальна громада м. Львова як власник спірного об`єкта нерухомості делегує Львівській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

За вимогами статей 12,80,81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, беручи до уваги усе вище викладене, суд вважає, що позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Доказів протилежного до суду не надано, так як відповідач проявив байдуже ставлення до розгляду даної справи.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10.08.2020 р. накладено арешт на нежитлові приміщення під інд. 95, 95а, 96 та 96азагальною площею 25,9 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нежитлових приміщень під інд. 95, 95а, 96 та 96а загальною площею 25,9 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2102 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,223,141,263,259,265,280,354, Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

Позовну заяву Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах Львівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, про витребування майна,- задоволити.

Витребувати з приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) у комунальну власність - на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради (м. Львів, пл. Ринок, 1, ) об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення під інд. 95, 95а, 96, 96а загальною площею 25,9 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Львівської обласної прокуратури (отримувач: Львівська обласна прокуратура, , банк платника Державна казначейська служба України, м. Київ, розрахунковий рахунок №UA0000774) 2102,00 грн. судового збору, сплаченого за подання до Франківського районного суду м. Львова позовної заяви.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 16.02.2021 р.

Суддя Ванівський Ю.М.