Справа № 348/1537/20
Провадження № 22-ц/4808/247/21
Головуючий у 1 інстанції Матолич В. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківс ький апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин М.Д., Горейко М.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

за участю представника апелянта Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення (заочне) Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Матолич В.В. 16 листопада 2020 року у м. Надвірна Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року Акціонерне товариство Комерційним банком «ПриватБанк» подано позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк» ) для отримання банківських послуг, у зв`язку з чим нею підписано заяву № б/н від 25.02.2011, з наданням згоди на те, що така заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, складає між нею та банком договір надання банківських послуг.

На підставі Договору банком відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, надано відповідачці у користування кредитну картку.

25 лютого 2011 року ОСОБА_1 також підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій власним підписом засвідчила факт ознайомлення з фінансовими умовами надання кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідачка при укладанні Договору надала згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку.

В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно з п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі порушення зобов`язання з погашення кредиту, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта, останній зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд".

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 31.05.2020 має заборгованість 13125,15 грн, яка складається з: 9356,70 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 9356,70 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 3768,45 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.

Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 13125,15 грн станом на 31.05.2020 року та судові витрати у розмірі 2102,00 грн (а.с. 1-5).

Рішенням (заочним) Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 3000 гривень 00 копійок заборгованості за кредитним договором. В задоволенні позовної вимоги в частині стягнення ще 10125,15 гривень заборгованості за кредитним договором, відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 480,45 гривень (а.с.82-86).

Не погодившись з рішення суду в частині відмови заборгованості, представником Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» подано апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення в цій частині ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вказує, що місцевий суд не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, враховуючи погоджений сторонами розмір відсотків за користування кредитом та довідці про умови кредитування, зазначений у довідці від 25.02.2011 року. З виписки по рахунку вбачається, що відповідач не лише користувався кредитним лімітом, а й користувався послугами «Миттєва розстрочка», в результаті чого виникло перевищення кредитного ліміту. Оскільки послуги «Миттєва розстрочка» не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковими послугами для власників кредитних карт, підписання окремого кредитного договору не вимагається.

Факт користування послугами «Миттєва розстрочка» відповідачем не заперечувався, жодних звернень щодо вчинення операцій по кредитній картці без волевиявлення відповідача до Банку не надходило.

Тому судом проігноровано факт погодження між сторонами договору умов кредитування та безпідставно відмовлено у стягненні у повному обсязі тіла кредиту і відсотків з посиланням на непогодження таких умов з відповідачем та врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду України від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.

Оскільки сторони узгодили розмір відсоткової ставки, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Наведене відповідає висновкам Верховного суду, викладених у постановах від 04.12.2019 року у справі №750/6058/17-ц, від 23 грудня 2019 року у справі №572/1169/17, відповідно до яких наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки є підставою для задоволення вимог про стягнення заборгованості за процентами. А враховуючи погодження відповідача з розміром відсоткової ставки, правові висновки, викладені в постанові Палати Верховного Суду України від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 застосовуватись не можуть.

З вказаних підстав просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідача (а.с.94-104).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалась, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилася відповідач ОСОБА_1 , про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за відсутності відповідача.

Вислухавши пояснення представника апелянта АТ КБ «ПриватБанк» Рокетської С.В., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення штрафних санкцій та частини тіла кредиту, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.526,530, 611, 612, 634, 1054 ЦК України, встановивши, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до вказаних правовідносин правила частини першої ст.634 ЦК України, оскільки «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», що розміщені на банківському сайті, які не містять підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення строків виконання договірних зобов`язань.

Однак щодо стягнення з відповідача лише частини тіла кредиту та процентів висновки суду першої інстанції є неправильними.

Судом встановлено, що відповідно до заяви відповідача від 25.02.2011, яка підписана сторонами, відповідач ОСОБА_1 підтвердила своїм підписом, що згідна з тим, що ця заява разом із пам"яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua і відповідач зобов`язується виконувати їх, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Бажаний розмір кредитного ліміту відповідач зазначила 1000,00 гривень (а.с.29).

25 лютого 2011 року ОСОБА_1 також підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій вона власним підписом підтвердила, що «з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена».

З матеріалів справи, а саме з довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду», підписаної ОСОБА_1 25 лютого 2011 року, в день підписання анкети-заяви вбачається, що сторони погодили розмір базової відсоткової ставки як 2,5 % на місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік), тобто 30% річних за користування кредитними коштами (а.с.30).

Позивач зазначає, що у такий спосіб між сторонами укладено кредитний договір.

На підставі договору про надання банківських послуг банком відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та надано відповідачці у користування кредитну картку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с.27).

Із довідки встановлено, що картковий рахунок стартував 25.02.2011р., 25.02.2011 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 300,00 гривень, 10.04.2011р. відбулася зміна кредитного ліміту 800 грн (збільшення кредитного ліміту), 08.03.2013 2000 грн, 27.10.2016 - 3000 грн, 30.12.2019 року - кредитний ліміт 0,00 грн (зменшення кредитного ліміту).

На підставі договору б/н ОСОБА_1 було надано кредитні картки: № НОМЕР_1 з датою відкриття 25.02.2011, терміном дії 01/15, № НОМЕР_2 з датою відкриття 08.10.2014 по 09/18, № НОМЕР_2 з датою відкриття 23.01.2015 по 09/18, № НОМЕР_3 з датою відкриття 13.08.2017 по 08/21, № НОМЕР_3 з датою відкриття 08.12.2017 по 08/21 (а.с.28).

На обґрунтування позову банк подав також витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не підписані відповідачем (а.с.31-56).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 25.02.2011 року № б/н станом на 31.05.2020 року заборгованість відповідача складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9356,70 гривень; заборгованості за простроченими відсотками - 3768,45 гривень. Загальний розмір заборгованості - 13125,15 гривень (а.с.9-11, 12-17, 18).

З розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості (а.с.19-26).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

У довідці про умови кредитування зазначена базова процентна ставка за користування кредитом в місяць в розмірі 2,5%.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (25 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (серпень 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, наданий банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в довідці про умови кредитування, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак, колегія суддів дійшла висновку, що суд помилково не прийняв до уваги те, що кредитний ліміт по карті збільшувався банком хоча і в односторонньому порядку, однак відповідач користувалася коштами в тому розмірі, в якому вони банком надавалися.

Випискою по рахунку підтверджено, що банком надавався відповідачу короткостроковий кредит (овердрафт) у зв`язку з перевищенням суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на рахунку. З виписки вбачається, що відповідач користувалася не лише кредитним лімітом, а й послугою «Миттєва розстрочка».

Умовами договору передбачені умови користування послугами «Миттєва розстрочка», яким можуть скористатися власники кредитних карток. Дана послуга не є окремим кредитним договором, а додатковими послугами для власників кредитних карт, тому підписання окремого договору не вимагається.

Перевищення встановленого кредитного ліміту за карткою ОСОБА_1 сталося через те, що вона до перевищення ліміту скористалася послугою «Миттєва розстрочка» 27 грудня 2018р. на суму 4000 грн шляхом зарахування Банком коштів на розрахункову карту НОМЕР_4 (а.с.105).

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів, тобто заборгованості за поточним та простроченим тілом кредиту.

Судом першої інстанції невірно визначена сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту), тому рішення суду підлягає скасуванню в цій частині.

Згідно розрахунку заборгованості по кредиту, станом на 31.05.2020 року заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 9356,70 грн (а.с.18).

У п`ятій колонці розрахунку заборгованості зазначена сума тіла кредиту на звітну дату в розмірі 9356,70 грн грн. У шостій колонці визначено суму простроченого тіла кредиту 9356,70 грн.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з відповідача суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 9356,70 грн.

Пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, також послався на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 25 лютого 2011 року, яка підписана ОСОБА_1 та визначає, зокрема, розмір процентів за користування кредитом.

Заперечень щодо особистого підписання вказаної довідки відповідачем не надано.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та не врахував, що в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 25 лютого 2011 року, підписаній ОСОБА_1 , зазначено розмір базової процентної ставки за користування кредитом 2,5 % в місяць (30% річних), що нараховується на залишок заборгованості.

За таких обставин висновок суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів не узгоджуються із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 12.02.2020 року у справі № 382/327/18-ц, та від 26 лютого 2020 року у справі № 355/1091/17, на які заявник посилався у апеляційній скарзі, як на підставу оскарження рішення суду першої інстанції, та висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 283/2865/19.

Враховуючи те, що Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 25 лютого 2011 року, яка підписана ОСОБА_1 , сторонами погоджено розмір процентів за користування кредитом (2,5% на місяць або 30% річних), то вони підлягають стягненню із відповідача на користь банку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, наявні підстави для стягнення з відповідача процентів відповідно до ст.ст. 526,1054 ЦК України, оскільки їх розмір та порядок нарахування передбачені умовами укладеного між сторонами договору, а саме довідкою про умови кредитування, яку ОСОБА_1 підписано 25 лютого 2011 року (а.с.30).

Загальна сума процентів за користування кредитом за період з 01.10.2019 року по 31.05.2020 року становить 1885,36 грн, із розрахунку:

з 01.10.2019 по 06.10.2019 7726,14+400,68=8126,82х6/360х30/100= 40,63 грн;

07.10.2019 8262,78+400,68=8663,46х1/360х30/100=7,22 грн;

з 08.10.2019 по 26.10.2019 8335,92+400,68=8736,6х19/360х30/100=138,33 грн;

з 27.10.2019 по 04.11.2019 8872,56+400,68=9273,24х9/360х30/100=69,55 грн;

з 05.11.2019 по 31.05.2020 9356,70х209/360х30/100=1629,63 грн.

У четвертій колонці розрахунку заборгованості зазначені суми, які перераховані на сплату відсотків за користування кредитом.

Отже, за таких обставин, на користь банку з відповідача слід стягнути прострочене тіло кредиту у повному обсязі, у якому отримано відповідачем в розмірі 9356,70 грн, а також прострочені проценти в розмірі 1885,36 грн, а всього 11242,06 грн.

Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення (заочне) Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, зареєстрованої АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) 9356,70 грн (дев`ять тисяч триста п`ятдесят шість гривень сімдесят копійок) заборгованості за тілом кредиту та 1885,36 грн (одна тисяча вісімсот вісімдесят п`ять гривень тридцять шість копійок) заборгованості по процентах за користування кредитними коштами за кредитним договором №б/н від 25.02.2011 року, а всього 11242,06 грн (одинадцять тисяч двісті сорок дві гривні нуль шість копійок).

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, зареєстрованої по АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 4500,91 грн (чотири тисячі п`ятсот гривень дев`яносто одна копійка).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 16 лютого 2021 року.