Житомирський апеляційний суд
Справа №273/1542/16-ц Головуючий у 1-й інст. Новицький Є.А.
Категорія 71 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Григорусь Н.Й.

Шевчук А.М.

при секретарі Бірюченко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу №273/1542/16ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Новицького Є.А. в м.Баранівка,

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування позову зазначила, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 10.07.2015 року. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після розірвання шлюбу вони неодноразово зустрічалися, у них були інтимні стосунки, внаслідок чого вона завагітніла та народила третю дитину ОСОБА_3 . Відповідач є батьком дитини, однак відмовився подавати до органів реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2017 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 ьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження дитини, серія НОМЕР_1 від 28.09.2016 року) народженого ОСОБА_1 . Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивачкою не надано належних доказів, що він є батьком дитини ОСОБА_7 .

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Баранівського районного суду від 10.07.2015 року. Від шлюбу вони мають двох дочок, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після розірвання шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила сина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8). Запис дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ст.135 СК України, оскільки ОСОБА_2 батьківства по відношенню до дитини не визнавав.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статі 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року

№ 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України 2004 року рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Калачова проти Російської Федерації» № 3451/01, &34 від 7 травня 2009, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорювання батьківства».

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року за клопотанням представника відповідача була призначена судово-генетична експертиза з використанням ДНК, проведення якої доручено Київському міському бюро судово-медичної експертизи.

Висновком експерта №103-263-2020 від 15.12.2020 за результатами молекулярно-генетичного дослідження встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає величину не менш ніж 99,99%, біологічне батьківство практично доведено.

За таких обставин підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: