Справа № 473/210/21
"16" лютого 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої - судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання - Ніколаєнко Г.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
25.01.2021 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які є співвласниками в рівних частках житлового будинку АДРЕСА_1 , звернулися до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначали, що спірний будинок належить позивачу ОСОБА_1 на підставі рішення Вознесенського районного суду від 27.09.1993 року, позивачу ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого 19.09.1997 року договору дарування, 07.12.2007 року в цьому будинку зі згоди власників зареєстрований відповідач, з яким позивач ОСОБА_1 перебувала у фактичних шлюбних відносинах, які з вересня 2019 року були припинені, а відповідач добровільно став проживати у власному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ухиляється від добровільного зняття з реєстрації місця проживання.
Посилаючись на вимоги 405 ЦК України, позивачі просили позов задовольнити.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в порядку ст.ст. 280-282 ЦПК України та в межах заявлених позовних вимог, на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Вознесенського районного суду від 27.09.1993 року позивач ОСОБА_1 набула у власність Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 , а позивач ОСОБА_2 Ѕ частку цього будинку на підставі нотаріально посвідченого 19.09.1997 року договору дарування.
В будинку 07.12.2007 року зі згоди власників зареєстрований відповідач ОСОБА_3 з яким позивач ОСОБА_1 перебувала у фактичних шлюбних відносинах, які з вересня 2019 року були припинені, а відповідач добровільно став проживати у власному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ухиляється від добровільного зняття з реєстрації місця проживання, чим створює власникам перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю.
Докази наявності поважних причин не проживання відповідача в житловому приміщенні в матеріалах справи відсутні.
Проте згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами не проживання відповідача за місцем реєстрації без поважних причин є акт складений депутатом Олександрівської селищної ради Вознесенського району за участі свідків, з якого слідує, що період не проживання відповідача є тривалим - з 01.09.2019 року.
Оскільки відповідач є колишнім членом сім`ї позивача як власника житла, а тому відносини між сторонами повинні регулюватися ст. 405 ЦК України.
Згідно статті 405 ЦК України член сім`ї власника втрачає право користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263 265, 280-282 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 в зв`язку з не проживанням у ньому понад один рік без поважних причин.
Рішення може бути оскаржене в Миколаївський апеляційний суд через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Є. Старжинська