Постанова

Іменем України

01 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 727/11945/19

провадження № 61-8960св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлівський Віталій Дмитрович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Маркідонов Олександр Валерійович, на постанову Чернівецького апеляційного суду

від 06 травня 2021 року у складі колегії суддів: Одинака О. О., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (далі - ТОВ «ФК «Укрфінстандарт»), публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») про визнання недійсними договору факторингу, договорів відступлення прав вимоги та скасування рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень.

Позовну заяву мотивовано тим, що 14 лютого 2008 року між нею та

ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 140 000 доларів США, терміном до 13 лютого 2018 року. Цього ж дня на забезпечення зобов`язань за кредитним договором між нею та банком був укладений договір іпотеки, предметом якого є належні їй нежитлові будівлі, загальною площею

110,20 кв. м, які розташовані на АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 червня

2014 року стягнуто в солідарному порядку з неї та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі

147 743, 11 доларів США та пеню у розмірі 3 398 доларів США.

Зазначала, що 19 жовтня 2019 року вона отримала листа від ОСОБА_2 , з якого вбачається, що остання купила право вимоги за кредитним договором, а також про те, що на підставі договору факторингу від 28 вересня 2018 року ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» набуло право вимоги, яке відступило ОСОБА_2 також 28 вересня 2018 року.

У вимозі вказано про те, що ОСОБА_2 є іпотекодержателем нерухомого майна, яке знаходиться на АДРЕСА_1 .

Вказувала, що приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінський В. Д. безпідставно прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вніс в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно в розділі - актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки, номер запису про іпотеку 28144650 (спеціальний розділ), відомості про іпотекодержателя ОСОБА_2 , оскільки з останньою не укладався договір відступлення вимоги права вимоги за договором іпотеки від 14 лютого 2008 року, укладеного між позивачкою та ПАТ «УкрСиббанк». Крім того, остання не є фінансовою установою та не може надавати фінансові послуги.

Вважала, що вказані договори відступлення прав вимог є незаконними і з огляду на те, що її не було повідомлено про намір укладення таких договорів. В усіх документах іпотечне майно вказується як нежитлове, хоча насправді це є житловий будинок, в якому проживає вона та члени її сім`ї.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просила:

- визнати недійсним договір факторингу від 28 вересня 2018 року, який укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Укрфінстандарт», та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки

від 28 вересня 2018 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та

ТОВ «ФК «Укрфінстандарт», посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В. Д., відповідно до якого відступлено право вимоги за договором іпотеки

від 14 лютого 2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

- визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 28 вересня 2018 року, укладений між ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» та фізичною особою ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В. Д., відповідно до якого відступлено право вимоги за кредитним договором від 14 лютого 2008 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 ;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського В. Д. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 вересня 2018 року, індексний номер 43251835;

- скасувати реєстрацію в розділі актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки, номер запису про іпотеку 28144650 (спеціальний розділ) в Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно, відомості про суб`єкта іпотекодержателя ОСОБА_2 на об`єкт нерухомості: нежилі будівлі, загальною площею 110,20 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , яка внесена на підставі рішення приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського В. Д. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 вересня 2018 року, індексний номер 43251835.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 січня 2021 року у складі судді Слободян Г. М. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок укладення оскаржуваних договорів факторингу та відступлення права вимоги жодних прав позивача порушено не було, оскільки законом не вимагається отримання згоди останньої на укладення такого правочину, відповідальність за дійсність відступленої вимоги на боржника не покладається. У зв`язку з укладенням між відповідачами оскаржуваних правочинів боржник не позбавляється обов`язку щодо погашення заборгованості та водночас має право висувати обґрунтовані заперечення проти вимог нового кредитора, в тому числі щодо розміру заборгованості, яку він зобов`язаний погасити.

Рішення приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського В.Д. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є правомірними.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 06 травня 2021 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 січня 2021 року в частині визнання недійсними договору факторингу та договору відступлення права вимоги, укладених між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ

«ФК «Укрфінстандарт», та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та реєстрацію права іпотеки змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 28 вересня 2018 року, який укладений між ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» та ОСОБА_2 , скасовано.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір відступлення права вимоги від 28 вересня 2018 року, укладений між ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» та ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором.

В решті рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що укладені між

ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» договір факторингу та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки не суперечать вимогам чинного законодавства. Законом не передбачено такого способу захисту прав як скасування рішення нотаріуса та реєстрації щодо зміни іпотекодержателя, що свідчить про неефективність обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 28 вересня 2018 року, укладений між ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» та ОСОБА_2 . Мотивував своє рішення тим, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції встановив наявність порушених прав та інтересів позивача внаслідок укладення

28 вересня 2018 року між ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» та ОСОБА_2 договору про відступлення права вимоги, з огляду на те, що законом не вимагається отримання згоди позичальника на укладення такого правочину, оскільки цей договір не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх обов`язків, не погіршує становище боржника.

Відзив на касаційну скаргу

У серпні 2021 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність прийнятої судом апеляційної інстанції постанови.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 24 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що на ОСОБА_1 є власником нежитлових будівель, загальною площею 110, 20 кв. м, які складаються з виробничої будівлі цегляної - літ. А, сараю цегляного літ. Г, гаражів цегляних літ. Б, Д, криниці

№ 1, воріт № 2, огорожі № 3, які знаходяться на

АДРЕСА_1 .

14 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого позивач отримала кредитні кошти у розмірі 140 000 доларів США на строк до

13 лютого 2018 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 14 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки, предметом якого є належне ОСОБА_1 нерухоме майно на

АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 червня

2014 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 147 743,11 доларів США та пеню за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит у розмірі 3 398 доларів США.

28 вересня 2018 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» було укладено договір факторингу. У пункті 1.1 цього договору вказано, що ПАТ «УкрСиббанк» зобов`язується передати у власність ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» право вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. У відповідності до пункту 1.3 вищевказаного договору факторингу вказано, що на день підписання цього договору загальна заборгованість за кредитним договором про надання споживчого кредиту

від 14 лютого 2008 року та додаткових угод до нього становить: основна сума боргу 119 560,19 доларів США, проценти - 120 551,90 доларів США.

28 вересня 2018 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «ФК «Укрфінстандарт» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого у зв`язку з укладенням між вказаними юридичними особами договору факторингу від 28 вересня 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» передало, а ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» прийняло право вимоги за договором іпотеки

від 14 лютого 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та

ПАТ «УкрСиббанк».

28 вересня 2018 року між ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» та ОСОБА_2 був укладений договір про відступлення права вимоги (факторингу), відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» передало ОСОБА_2 право вимоги за кредитним договором від 14 лютого 2008 року, укладеним між

ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , у межах боргу на загальну суму

240 112,90 доларів США.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 жовтня 2019 року іпотекодержателем спірного майна є ОСОБА_2 .

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки касаційна скарга містить доводи лише щодо незаконності прийнятої судом апеляційної інстанції постанови про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 28 вересня 2018 року, укладеного між ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» та ОСОБА_2 , то відповідно до статті 400 ЦПК України в іншій частини постанова суду апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом, наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня

2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), підстав для відступу від якого Велика Палата Верховного Суду не вбачала згідно постанови від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 вважала за необхідне відступити від означеного загального висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі

№ 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), лише конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Таким чином, у судові практиці релевантною залишається позиція, що якщо попередній кредитор (банк) не перебуває у процедурі ліквідації, фізична особа не може бути стороною договору про переуступку права вимоги за кредитним договором.

Судами встановлено, що ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» відступило фізичній особі ОСОБА_2 право вимоги за кредитним договором від 14 лютого

2008 року на підставі договору про відступлення права вимоги від 28 вересня 2018 року.

Отже, вбачається, що відбулась заміна суб`єктного складу у частині кредитора на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно із вищевказаних норм права.

При цьому матеріали справи не містять доказів перебування первісного кредитора ПАТ «УкрСиббанк» у процедурі ліквідації .

Таким чином, суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу, врахував, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 28 вересня 2018 року вчинений

ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» та ОСОБА_2 всупереч вимог закону, а тому підлягає визнанню недійсним.

Доводи касаційної скарги про те, що оспорюваним договором провідступлення права вимоги від 28 вересня 2018 року не порушуються права і законні інтереси ОСОБА_1 є необґрунтованими, оскільки право вимоги було передано ОСОБА_2 за кредитним договором від 14 лютого

2008 року, де позичальником є саме ОСОБА_1 , отже оспорюваний правочин стосується прав та інтересів останньої.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це підтверджено матеріалами справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Маркідонов Олександр Валерійович, залишити без задоволення.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 06 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович