Справа №203/485/20
Провадження №2/0203/75/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2021 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

з участю:

-представника позивача ОСОБА_1 ;

-представниці відповідача ОСОБА_2 ;

-представника відповідача Анкудінова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кірова 119» до територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, скасування та вилучення запису, визнання недійсним договору купівлі-продажу,

у с т а н о в и в:

1. 05 лютого 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, скасування та вилучення запису, визнання недійсним договору купівлі-продажу. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.02.2015 було утворено позивача, який представляє інтереси (у тому числі, майнові) власників квартир будинку АДРЕСА_1 . У серпні 2019 року до позивача звернувся ОСОБА_3 , який повідомив, що є власником нежитлового (підвального) приміщення №V загальною площею 305,3 м2, розташованого у вказаному будинку. У зазначеному приміщенні знаходяться загальнобудинкові комунікації, а само приміщення відповідно до закону є власністю членів ОСББ «Кірова 119». У подальшому позивач довідався про те, що 19.11.2003 спірне приміщення було передане у комунальну власність, у вересні 2018 року - територіальна громада без узгодження з позивачем зареєструвала право власності на спірне приміщення, а згодом протиправно відчужила його ОСОБА_3 . Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом (з урахуванням уточнень) про визнання незаконним та скасування рішення від 19.11.2003, скасування та вилучення запису про реєстрацію права власності за Дніпровською міською радою, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23.07.2019, укладеного між Дніпровською міською радою та ОСОБА_3 (т. 1 а.с.а.с. 1 - 10, 209 - 212).

2. 18 лютого 2020 року суд за заявою позивача забезпечив позов, наклавши арешт на спірне нежитлове приміщення (т. 1 а.с. 58).

3. 19 травня 2020 року Дніпровська міська рада, Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради подали до суду відзив на позов, у якому зазначили, що спірне приміщення перейшло до власності територіальної громади задовго до створення позивача - 2003 року, і відповідне рішення є чинним дотепер. Відтак Дніпровська міська рада цілком правомірно розпорядилася вказаним майном, продавши його ОСОБА_3 (т. 1 а.с.а.с. 97 - 102).

4. 25 травня 2020 року ОСОБА_3 також подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що спірне приміщення перейшло до власності територіальної громади задовго до створення позивача - 2003 року, отже при створенні останнього він не міг набути права власності на нього. Спірне майно ще до його продажу було об`єктом інших правочинів (зокрема, оренди), про що майбутні члени об`єднання були обізнані. Крім того, відповідно до закону спірне приміщення не є допоміжним, отже на нього і не могли поширюватися права позивача при його створенні (т. 1 а.с.а.с. 162 - 167).

5. 07 серпня 2020 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 221).

6. 10 листопада 2020 року представник ОСОБА_3 звернувся до суду з усною заявою про застосування до спірних правовідносин позовної давності.

7. 30 листопада 2020 року позивач звернувся до суду із заявою про поновлення строку позовної давності, обґрунтувавши її тим, що він довідався про набуття Дніпровською міською радою права власності на спірне майно лише у серпні 2019 року (т. 2 а.с.а.с. 1 - 3).

8. У судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав, пояснивши, що 13.02.2015 було утворено позивача, який представляє інтереси власників квартир будинку АДРЕСА_1 . У серпні 2019 року до позивача звернувся ОСОБА_3 , який повідомив, що є власником підвального приміщення №V загальною площею 305,3 м2, розташованого у вказаному будинку. У зазначеному приміщенні знаходяться загальнобудинкові комунікації, а само приміщення відповідно до закону є власністю членів ОСББ «Кірова 119». У подальшому позивач довідався про те, що 19.11.2003 спірне приміщення було передане у комунальну власність, у вересні 2018 року - територіальна громада без узгодження з позивачем зареєструвала право власності на спірне приміщення, а згодом протиправно відчужила його ОСОБА_3 .

9. Представниця Дніпровської міської ради, Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у суді заперечувала проти позову, пояснивши, що спірне приміщення перейшло до власності територіальної громади задовго до створення позивача - 2003 року, і відповідне рішення є чинним дотепер. Відтак Дніпровська міська рада цілком правомірно розпорядилася вказаним майном, продавши його ОСОБА_3 .

10. Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні також заперечував проти позову, пояснивши, що спірне приміщення перейшло до власності територіальної громади задовго до створення позивача - 2003 року, отже при створенні останнього він не міг набути права власності на нього. Спірне майно ще до його продажу було об`єктом інших правочинів (зокрема, оренди), про що майбутні члени об`єднання були обізнані. Крім того, відповідно до закону спірне приміщення не є допоміжним, отже на нього і не могли поширюватися права позивача при його створенні.

11. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

12. Судом встановлено, що 17.01.2003 Дніпропетровською обласною радою було ухвалене рішення №126-7/ХХІV, згідно з яким у власність територіальної громади м. Дніпропетровська (тепер - Дніпра) було передано житловий фонд як майно, що знаходиться на балансах обласних житлово-комунальних підприємств. Вказаним актом було вирішено передати, зокрема, від ОЖКП «Південне» до територіальної громади увесь житловий фонд (у тому числі, будинок АДРЕСА_1 , до складу якого входило підвальне нежитлове приміщення №V загальною площею 242,0 м2) (т. 1 а.с.а.с. 103 - 105).

13. 10 вересня 2003 року головою Дніпропетровської обласної ради було видане розпорядження №171-р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м. Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне» (т. 1 а.с.а.с. 111 - 113).

14. Того ж дня між управлінням майном спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області та комітетом комунальної власності Дніпропетровської міської ради було підписано акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу ОЖКП «Південне» (у тому числі, будинку АДРЕСА_2 ) (т. 1 а.с.а.с. 116 - 121).

15. 23 жовтня 2003 року Дніпропетровською обласною радою було ухвалене рішення №232-10/ХХІV про затвердження, у тому числі, розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради №171-р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м. Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне» (т. 1 а.с.а.с. 106 - 108).

16. 19 листопада 2003 року Дніпропетровською міською радою було ухвалене рішення №11/13 про прийняття у комунальну власність, у тому числі, територіальної громади цілісного майнового комплексу ОЖКП «Південне» (т. 1 а.с.а.с. 114, 115).

17. 13 лютого 2015 року за рішенням установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 було створено позивача, метою якого є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутом об`єднання (т. 1 а.с.а.с. 21 - 35).

18. 23 липня 2019 року між Дніпровською міською радою та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу №238/А, за яким останній придбав підвальне нежитлове приміщення №V загальною площею 305,3 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пустовим С.В. і зареєстрований у реєстрі за №539 (т. 1 а.с.а.с. 145, 146).

19. Розв`язуючи позов, суд насамперед виходить з такого.

20. Відповідно до статті 1 Закону України від 14.05.2015 №417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон №417-VIII) багатоквартирний будинок визначено як житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно зі статтею 1 Закону №417-VIII допоміжними є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення), нежитловим - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

22. Крім цього, за правилами, встановленими пунктом 2 статті 10 Закону України від 19.06.1992 №2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон №2482-ХІІ), власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

23. Офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону №2482-ХІІ наведено у рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004 зі змінами згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.11.2011 №14-рп/2011.

24. Пунктом 1.1 рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004 роз`яснено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків.

25. Згідно з частиною 2 статті 382 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території.

26. Статтею 4 Житлового кодексу Української РСР визначено, що до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

27. З огляду на викладене нежилим є приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

28. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №552/7636/14-ц.

29. Допоміжне приміщення багатоквартирного будинку і нежитлове приміщення є різними приміщеннями, критерії їх розмежування є досить чіткими, а тому відсутні підстави стверджувати, що у різних випадках одне і те ж приміщення може одночасно відноситися до допоміжного та бути нежитловим.

30. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №915/1096/18, від 18.07.2018 у справі №916/2069/17, від 22.11.2018 у справі №904/1040/18, від 15.05.2019 у справі №906/1169/17, від 06.08.2019 у справі №914/843/17, допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

31. Таким чином, ураховуючи зміст приведених норм і встановлені судом обставини, спірне приміщення є допоміжним приміщенням у складі багатоквартирного будинку, оскільки за своїм призначенням є підвальним.

32. Матеріали справи не містять доказів існування в житловому будинку окремих нежитлових приміщень, які не належать до житлового фонду, тобто є самостійними об`єктами нерухомого майна, з іншим призначенням, ніж допоміжні приміщення, зокрема проєктної документації, акта введення будинку в експлуатацію.

33. Також відсутні в матеріалах справи і докази створення Дніпропетровською міською радою або іншими особами спірних приміщень шляхом нового будівництва або проведення реконструкції підвалів житлового будинку, їх перебудови у нежитлові приміщення на підставі відповідних рішень органів місцевого самоврядування.

34. За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

35. Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

36. Згідно з частиною 10 статті 59 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції та Законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

37. З огляду на викладене суд вважає цілком обґрунтованою позовну вимогу про визнання незаконним та скасування рішення Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003 №11/13 у частині прийняття у комунальну власність спірного нерухомого майна.

38. Між тим, суд також вважає слушними доводи заяви представника ОСОБА_3 про застосування до вказаної позовної вимоги позовної давності.

39. Так, за правилами, встановленими статтями 256, 257, частиною 1 статті 260 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

40. Частиною 1 статті 254 ЦК визначено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

41. За змістом частини 1 статті 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

42. Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

43. Судом встановлено, що за вимогою про визнання рішення незаконним та його скасування позовна давність закінчилася до звернення позивач а до суду із цим позовом.

44. Так, матеріали справи свідчать про те, що спірне підвальне приміщення 02.02.2012 за договором оренди №44-ДКП/12 було передано Дніпропетровською міською радою у строкове платне користування ПП «Побутсервіс», що підтверджується рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2018, ухваленим у справі №904/3560/18 (т. 1 а.с.а.с. 182 - 187).

45. За вказаним рішенням Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради 2018 року звернувся до суду з позовом про зобов`язання ПП «Побутсервіс» повернути орендоване майно та стягнення з останнього заборгованості.

46. Викладене, безумовно, свідчить про те, що на момент утворення позивача (13.02.2015) він не міг не знати про користування спірним приміщенням іншими особами, про підстави такого користування, отже і про джерело права територіальної громади розпоряджатися ним - рішення від 19.11.2003 №11/13.

47. Відтак, оскільки відповідач звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності, а позивач подав позов з порушенням вказаного строку (05.02.2020), суд, керуючись приписами частини 4 статті 267 ЦК, вважає за необхідне у позові відмовити.

48. При цьому суд не знаходить у доводах, викладених у заяві про поновлення строку позовної давності, жодних підстав, які б переважили зазначений висновок суду.

49. З огляду на викладене не може бути задоволена і решта вимог (скасування та вилучення запису, визнання недійсним договору купівлі-продажу), оскільки вони мають похідний характер від вимоги, за якою закінчилася позовна давність.

50. Керуючись статтями 5, 7, 10 - 13, 19, 23, 76 - 81, 89, 209 - 211, 213, 223, 228, 229, 258, 259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Кірова 119» (ідентифікаційний код - 39639282; 49061, Україна, місто Дніпро, проспект Олександра Поля, 119) у позові до територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код - 26510514; 49000, Україна, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 75), Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код - 37454258; 49000, Україна, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 75), Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код - 40392181; 49000, Україна, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 75), ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ) про визнання незаконним та скасування рішення, скасування та вилучення запису, визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 17 лютого 2021 року.

Суддя М.О. Католікян