Ухвала

10 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 641/2906/18

провадження № 61-4472св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - Харківська міська рада,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Юдіна Олена Сергіївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Лариса Євгенівна, ОСОБА_3 , Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки

та комунального майна, ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 червня

2019 року у складі судді Колодяжної І. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року у складі колегії суддів:

Сащенка І. С., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Юдіна О. С., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Л. Є., ОСОБА_3 , Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки

та комунального майна та ОСОБА_4 , про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 лютого 1999 року. На час відкриття спадщини

у спірній квартирі інші особи, крім власників, зареєстровані не були

і не проживали.

Оскільки ОСОБА_7 на час смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживав разом із ними однією сім`єю більше 5 років, тому, як вважала Харківська міська рада, ОСОБА_7 є таким, що прийняв спадщину відповідно до вимог статті 1268 ЦК України, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З огляду на викладене, Харківська міська рада вважала, що спадщина,

що відкрилась після смерті ОСОБА_7 , та складалася із квартири АДРЕСА_1 ,

є відумерлою та мала бути передана територіальній громаді м. Харкова

в особі Харківської міської ради.

Проте, на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова

від 13 квітня 2016 року, прийнятого у справі № 2-643/1711/16 за заявою ОСОБА_8 , заінтересована особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Л. Є. про встановлення факту

її спільного проживання однією родиною з ОСОБА_7 , з червня

2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_7, тобто до часу відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_7 , яке було скасовано ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 вересня 2016 року та заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округ Васіковою Л. Є. було видано свідоцтво про право

на спадщину за законом від 07 червня 2016 року № 1847, на спірну квартиру спадкоємцю ОСОБА_7 ОСОБА_8 .

На підставі вказаного свідоцтва право власності на квартиру було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

за ОСОБА_1

15 вересня 2016 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, що був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Юдіною О. С., реєстровий

№ 1893, відповідно до умов якого ОСОБА_2 придбав спірну квартиру.

28 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені договори позики та іпотеки. На забезпечення виконання

ОСОБА_2 зобов`язання за вказаним договором позики, він передав ОСОБА_3 у іпотеку квартиру

АДРЕСА_1 .

Також, Харківська міська рада зазначала, що вона зверталась

до Комінтернівського районного суду м. Харкова із позовом

до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Юдіна О. С., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Л. Є., ОСОБА_3 , про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу, визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння у задоволенні якого рішенням суду від 06 грудня

2017 року було відмовлено у повному обсязі. Проте постановою Апеляційного суду Харківської області від 05 квітня 2018 року апеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено частково, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року

в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину скасовано, та у цій частині ухвалено нове рішення, яким визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_8 на квартиру

АДРЕСА_1 . У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

З урахуванням викладеного, Харківська міська рада просила суд: визнати відумерлою спадщиною квартиру

АДРЕСА_1 , яка належала на праві приватної власності померлим ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7

і передати її до комунальної власності територіальної громади м. Харкова

в особі Харківської міської ради;

визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири

від 15 вересня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Юдіною О. С., реєстровий № 1893, відповідно до умов якого ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 прийняв

у власність квартиру АДРЕСА_1 ;

витребувати спірну квартиру із чужого незаконного володіння

від добросовісного набувача ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 червня

2019 року позовні вимоги Харківської міської ради задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 від 15 вересня

2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Юдіною О. С., за реєстровим № 1893, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано відумерлою спадщиною квартиру

АДРЕСА_1 , що належала на праві приватної власності померлим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та зобов`язано передати

її до комунальної власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Витребувано квартиру АДРЕСА_1 із чужого незаконного володіння від добросовісного набувача ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спадкоємці, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , відсутні, а заява про визнання спадщини відумерлою подана після спливу одного року з часу відкриття спадщини, тому наявні підстави вважати спадщину після смерті ОСОБА_7 , зокрема квартиру АДРЕСА_1 , відумерлою

та передачі цього нерухомого майна територіальній громаді в особі Харківської міської ради.

Разом із тим, суд першої інстанції вважав, що оскільки спірна квартира була відчужена особою, яка не мала права на її відчуження, а тому ця квартира підлягала витребуванню у ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова

від 07 червня 2019 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції вважав обґрунтованими висновки суду щодо визнання спадщини після смерті ОСОБА_7 , зокрема квартиру

АДРЕСА_1 відумерлою

та передачі її Харківській міській раді, оскільки спадкоємці, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , відсутні, а заява про визнання спадщини відумерлою подана після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Також, суд апеляційної інстанції вважав, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірна квартира підлягає витребуванню

від відповідача, незалежно від його заперечень щодо добросовісності набуття цієї квартири, оскільки така квартира не належала на праві власності продавцю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2020 року до Верховного Суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, провадження у справі № 641/2906/18-ц закрити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2020 року було відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи № 641/2906/18-ц

із Комінтернівського районного суду м. Харкова та зупинено дію рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 червня 2019 року

та постанови Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року

до закінчення касаційного розгляду.

У червні 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 грудня 2020 року справу № 641/2906/18-ц призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2021 року справу № 641/2906/18-ц призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали, що станом на час укладення спірного договору купівлі-продажу квартири свідоцтво про право

на спадщину за законом було чинне, право власності на спірну квартиру було зареєстроване за ОСОБА_1 , а тому, як вони вважали, 15 вересня

2016 року жодних перешкод для укладення між ОСОБА_2

та ОСОБА_1 спірного договору купівлі-продажу не існувало.

Посилались на те, що Харківська міська рада не є і ніколи не була власником спірної квартири, а тому, як вважали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми статті 388 ЦК України.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважали, що провадження у цій справі підлягає закриттю, оскільки Харківська міська рада вже зверталась до суду до тих самих відповідачів про той самий предмет та з тих самих підстав,

у задоволенні позову якої було відмовлено.

Відзивів на касаційну скаргу до суду не надходило

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі, виходячи з наступного.

Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 61-6167св20) справу за позовом Львівської міської ради

до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Першої львівської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та Львівське комунальне підприємство «Центральне», про визнання спадщини відумерлою, визнання свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу квартири недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду. У цій справі було установлено, що зміна власника спірного майна відбулась на підставі судового рішення, яке у подальшому було скасоване. Спірне майно є відумерлою спадщиною. У зв`язку із чим це майно повинно бути передане у власність територіальній громаді, як таке, що вибуло із власності органу місцевого самоврядування поза його волею.

Аналіз вказаної ухвали свідчить, що справа передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі статті 403 ЦПК України у зв`язку

із необхідністю відступити, зокрема, від правового висновку, викладеного

у постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі

№ 6-251цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16 та від 18 січня 2017 року у справі № 6-2776цс16.

У постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі

№ 6-251цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16 та від 18 січня 2017 року у справі № 6-2776цс16 міститься правовий висновок про те, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником правочину. Вибуття майна з володіння власника

на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але

в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі

№ 521/8368/15-ц (провадження № 61-17779св18) та від 18 березня 2020 року у справі 199/7375/16-ц (провадження № 61-35744св18) Верховний Суд посилаючись на те, що конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат,

є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний

та надмірний тягар, дійшов висновку про те, що задоволення віндикаційного позову і витребування спірної нерухомості у добросовісного набувача

на користь міської ради призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

При цьому у рішенні Європейського Суду з прав людини від17 листопада 2020 року у справі «KANEVSKA against Ukraine» (заява № 73944/11) суд зазначив, що при вирішенні майнового спору між кількома приватними особами, паном м., пані Ш., першим добросовісним покупцем, і заявником, якому пані Ш. продала квартиру і сама була сумлінним покупцем, національні суди, по суті, повинні були врівноважити конфліктуючі приватні інтереси

з приводу спірного майна. При цьому вони спиралися на пункт 1 (3)

статті 388 Цивільного кодексу України, який Національний законодавчий орган, діючи в рамках своєї широкої свободи розсуду відповідно

до статті 1 Першого протоколу він прийняв рішення ввести у внутрішнє цивільне законодавство положення, що регулюють подібні ситуації в цій справі (тобто ситуацію, в якій як первісний власник майна, так і його сумлінний покупець мають конкуруючі права на нього). Беручи до уваги,

що юрисдикція суду перевіряти правильність тлумачення і застосування внутрішнього права обмежена і що його функція не полягає в заміні національних судів, суд не вбачає в даній справі нічого такого, що дозволило б йому укласти що національні суди застосували вищевказане положення явно помилково або таким чином, щоб прийти до довільних висновків.

Також суд зазначив, що, як випливає з внутрішньодержавного прецедентного права, заявник мав можливість подати позов до г - Ж Ш., особі, у якого вона і її чоловік придбали квартиру, про стягнення сплаченої за квартиру ціни

або відповідно до статті 661, або відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України (рішення Європейського Суду з прав людини

від 17 листопада 2020 року у справі «KANEVSKA against Ukraine», заява

№ 73944/11, пункт 49).

Судові рішення у справі, яка переглядається, та судове рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦК України провадження

у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 641/2906/18-ц (провадження № 61-4472св20) до закінчення перегляду

у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 461/12525/15-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 260, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Юдіна Олена Сергіївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Лариса Євгенівна, ОСОБА_3 , Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки

та комунального майна, ОСОБА_4 , про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна із чужого незаконного володіння до закінчення перегляду

в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та Першої львівської нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та Львівське комунальне підприємство «Центральне», про визнання спадщини відумерлою, визнання свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу квартири недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння (справа

№ 461/12525/15-ц).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович