Справа № 545/3530/20
Провадження № 2/545/354/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2021 року Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Шелудякова Л.В.,

при секретарі Лабовкіній Г.Г.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про дострокове розірвання договору внаслідок односторонньої відмови користувача в процесі надання послуги та про пропорційне зменшення і повернення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача надлишку попередньо оплаченого паушального платежу (авансу) як безпідставно набутого майна,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом до ФОП ОСОБА_2 , в якому просив: достроково розірвати договір №2412-У/19, укладений між постачальником і користувачем, з моменту набрання рішенням суду законної сили, відповідно до частин 2 та 3 ст.653 ЦК України та внаслідок дострокового розірвання договору пропорційно зменшити розмір попередньо оплаченого паушального платежу, визначеного пунктом 3.1. договору №2412-У/19 від 24.12.2019 року, до розміру 1980 грн. без ПДВ, що приблизно відображає вартість користування програмою «Армо плюс» у строк фактичного виконання постачальником зобов`язання, зустрічного до авансового платежу від 25.12.2019 року; застосувати правові наслідки розірвання договору, встановлені ч.1 ст.1212 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (з припиненням дії договору №2412-У/19 така грошова сума в розмірі 19800 грн. втрачає ознаки авансового платежу та стає майном (грошовими коштами), набутими постачальником без достатньої правої підстави). Грошові кошти віднесені до рухомих речей, тобто рухомого майна, у тому числі ч.4 ст.181 та ч.1 ст.718 ЦК України;

Крім того, просив: стягнути з відповідача на користь позивача як безпідставно набуте майно надлишок в сумі 17820 грн. без ПДВ, паушального платежу, попередньо оплаченого користувачем на виконання пункту 3.1 договору №2412-У/19 від 24.12. 2019 року, за невикористаний період дії авторського права (ліцензії) після дострокового розірвання договору в судовому порядку, з огляду на п`ятирічний строк такого ліцензійного договору, передбачений ч.3 ст.1110 ЦК України; відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України внаслідок порушення зобов`язань постачальника передати користувачеві товар належної якості (ч.1 ст.678 ЦК України) та надати повну та достовірну інформацію про товар (ч.3 ст.700 ЦК України); відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 було заявлено клопотання про допуск до участі в справі в якості його представника ОСОБА_3 , який буде діяти за довіреністю від 23.12.2020 року, посвідченою приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Клімовою О.В. 23.12.2020 року та зареєстрованої в реєстрі на №3051.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 в судове засіданні я не з`явився, в заяві до суду справу просив розглядати без його участі.

Суд, заслухавши позивача, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Виключеннями із вказаного правила, які дозволяють бути представником сторони у суді не адвокату (законному представнику), а іншій особі, є положення ч.2 ст.60 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. У свою чергу, спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Із позовної заяви слідує, що предметом даного спору є договір №2412-У/19 від 24.12.2019 року про надання права на використання об`єкта права інтелектуальної власності - комп`ютерної програми «Армо плюс» та пов`язанні з користуванням вказаної програми правовідносини.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у цій справі суддя не знайшов підстав для віднесення даної категорії справи до малозначних справ, а тому ухвалою судді від 22.01.2021 року було відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

За позицією Верховного Суду (постанова від 27.12.2018 року по справі №589/3937/17) суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду; справа може бути визнана малозначною лише за постановлення ухвали суду про віднесення її до категорії малозначних; справа не може бути малозначною в силу закону, якщо серед позовних вимог наявні вимоги немайнового характеру.

Так, якщо позов містить хоча б одну немайнову вимогу то справа за його розглядом не є малозначною поки суд не винесе ухвалу про віднесення справи до категорії малозначних.

Отже, дана справа не є малозначною справою.

Враховуючи викладене, представником позивача у даній справи може бути адвокат.

Згідно із ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

В порушення вимог процесуального закону матеріали позовної заяви не містять документів, що підтверджують повноваження ОСОБА_4 як адвоката.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що правові підстави для допуску до участі у справі представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , який не є адвокатом, відсутні.

Керуючись ст.ст. 58, 60, 260, 261 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про допуск в якості його представника ОСОБА_3 до участі в справі за позовом до ФОП ОСОБА_2 про дострокове розірвання договору внаслідок односторонньої відмови користувача в процесі надання послуги та про пропорційне зменшення і повернення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача надлишку попередньо оплаченого паушального платежу (авансу) як безпідставно набутого майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Л. В. Шелудяков