КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/253/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021року місто Київ

справа № 369/2157/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Пінкевич Н.С., повний текст рішення складено 29 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року позивач звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь неустойку (пеню), виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо з 01січня 2010 року по 01 січня 2020 року.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2009 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до досягнення ним повноліття, починаючи з 22 квітня 2009 року.

Вказувала, що на підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Шосткинському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Зазначала, що відповідач ухиляється від сплати аліментів без поважних причин, внаслідок чого станом на 01 січня 2020 року за ним утвориласязаборгованість з виплати аліментів на утримання дитини у сумі 35230,19 грн.

Посилалася на те, що згідно розрахунку сума пені за період з 01 січня 2010 року по 01 січня 2020 року по сплаті аліментів на утримання дитини становить 14554,40 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 січня 2010 року по 01 січня 2020 року в розмірі 14554,40 грн.

Стягнутоз ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у сумі 840,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідно до відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вих.№46 від 29 січня 2020 року Головного управління Державної податкової служби у Сумській області за період часу з 1 кварталу 2010 року по 3 квартал 2019 року він жодних доходів не отримував, за винятком 11,77 грн. у лютому місяці 2012 року від АТ КБ «Приватбанк».

Вказував, що оскільки за весь період стягнення аліментів він будь-яких доходів (заробітку) не отримував, а в рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №2-1938/2009 рік чітко зазначено розмір аліментів та база нарахування - в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, вважає позовні вимоги незаконними та необгрунтованими, оскільки будь-яка заборгованість по сплаті аліментів в нього відсутня у зв`язку із відсутністю бази їх нарахування.

Зазначав, що позивач не зверталася в суд із заявою про перегляд рішення про стягнення аліментів та стягнення аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини певного віку, а тому взагалі невідомо, чим керувалися державні виконавці, нараховуючи аліменти, навіть не маючи судового рішення про їх стягнення в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини певного віку.

Посилався на те, що в прохальній частині позовної заяви позивачем не зазначено, в якому саме розмірі у грошовому еквіваленті з нього потрібно стягнути неустойку (пеню) за несплачені аліменти, а тому суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення вийшов за межі позовних вимог, чим порушив ч.2 ст.264 ЦПК України.

Вказував, що ні в позовній заяві, ні в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції не наведено детального обґрунтованого розрахунку стягуваної суми аліментів із зазначенням помісячно конкретної суми прострочених аліментів та нарахованої на неї суми пені.

Зазначав, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, проте при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції порушив вказану норму матеріального права.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшло.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та врахував межі позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до досягнення ним повноліття, починаючи з 22 квітня 2009 року.

На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист №2-1938, який пред`явлено для примусового виконання до Шосткинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Сумській області.

Відповідно до розрахунків заборгованості, які були надіслані на адресу позивача Шосткинським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Сумській області листом від 05 березня 2019 року №6879 заборгованість ОСОБА_1 за період з квітня 2009 року по грудень 2018 року становить 13517,69 грн.

Згідно розрахунку заборгованості старшого державного виконавця Шосткинського міськрайонного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01 січня 2020 року становить 35230,19 грн.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно роз'яснень, які викладені у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже неустойка, визначена у частині першій статті 196 СК України може бути стягнута з особи, яка є винною у простроченні сплати аліментів.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов'язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов'язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов'язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував аліменти на утримання сина, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість по аліментам.

Отже, відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

З урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Великої Палата Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц розрахунок пені за період прострочки сплати аліментів з 01 січня 2010 року по 01 січня 2020 року проводиться колегією суддів за наступною формулою: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

При цьому заборгованість за кожен місяць взято з розрахунку заборгованості Шосткинського міськрайонного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), який на час розгляду справи не визнаний необґрунтованим.

Так, заборгованість вираховується наступним чином:

за січень 2010 року заборгованість становить 226,50 грн., кількість днів прострочки (з 01 лютого 2010 року по 01 січня 2020 року) дорівнює 3621 день, тому пеня за січень 2010 року складає 8201,56 грн. (226,50 грн.*3621день * 1%);

за лютий 2010 року заборгованість становить 226,50 грн., кількість днів прострочки (з 01 березня 2010 року по 01 січня 2020 року) дорівнює 3593 дні, тому пеня за лютий 2010 року складає 8138,14 грн. (226,50 грн. * 3593 день * 1%);

за березень 2010 року заборгованість становить 26,50 грн., кількість днів прострочки (з 01 квітня 2010 року по 01 січня 2020 року) дорівнює 3562 дні, тому пеня за березень 2010 року складає 943,93 грн. (26,50 грн. * 3562 дні * 1%);

за квітень 2010 року заборгованість становить 30,10 грн., кількість днів прострочки (з 01 травня 2010 року по 01 січня 2020 року) дорівнює 3532 дні, тому пеня за квітень 2010 року складає 1063,13 грн. (30,10 грн. * 3532 дні * 1%);

за травень 2010 року заборгованість становить 230,10 грн., кількість днів прострочки (з 01 червня 2010 року по 01 січня 2020 року) дорівнює 3501 дні, тому пеня за травень 2010 року складає 8055,80 грн. (230,10 грн. * 3501 дні * 1%);

за червень - липень 2010 року заборгованість відсутня;

за серпень 2010 року заборгованість становить 231,30 грн., кількість днів прострочки (з 01 вересня 2010 року по 01 січня 2020 року) дорівнює 3409 дні, тому пеня за серпень 2010 року складає 7885,02 грн. (231,30 грн. * 3409 дні * 1%);

за вересень 2010 року заборгованість становить 231,30 грн., кількість днів прострочки (з 01 жовтня 2010 року по 01 січня 2020 року) дорівнює 3379 днів, тому пеня за вересень 2010 року складає 7815,63 грн. (231,30 грн. * 3379 днів * 1%);

за жовтень - листопад 2010 року заборгованість відсутня;

за грудень 2010 року заборгованість становить 39,70 грн., кількість днів прострочки (з 01 січня 2011 року по 01 січня 2020 року) дорівнює 3287 днів, тому пеня за грудень 2010 року складає 1304,94 грн. (39,70 грн. * 3287 днів * 1%).

Отже, за період з 01 січня 2020 року по 01 січня 2011 року розмір пені по аліментах становить 43408,15 грн.

За період з 01 січня 2011 року по 01 січня 2020 року розмір пені по аліментах розраховується таким же чином.

При цьому, розмір пені відповідно до положень ч.1 ст.196 СК України не може бути більшим, ніж 100 відсотків заборгованості по аліментах.

Таким чином, істотною обставиною є встановлення розміру боргу відповідача по сплаті аліментів станом на 31 грудня 2018 року.

Як зазначено у довідці старшого державного виконавця Шосткинського міськрайонного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Луппи Н.І. заборгованість ОСОБА_1 станом на 01 січня 2020 року становить 35230,19 грн.

Станом на 01 січня 2020 року, тобто на дату розрахунку пені позивачем, борг відповідача по сплаті аліментів значно перевищував розмір пені, яку просила стягнути позивач, що у свою чергу спростовує доводи відповідача про неправильність проведення розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, позивач навела свій розрахунок неустойки (пені), яка підлягає стягненню з відповідача за період з 01 січня 2010 року по 01 січня 2020 року та яка становить 14554,40 грн.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивач просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, виходячи з її розрахунку на суму 14554,40 грн., а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який з урахуванням принципу диспозитивності, стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 14554,40 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не зверталася в суд із заявою про перегляд рішення про стягнення аліментів та стягнення аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини певного віку, а тому взагалі невідомо, чим керувалися державні виконавці, нараховуючи аліменти, навіть не маючи судового рішення про їх стягнення в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини певного віку, а також на те, що оскільки за весь період стягнення аліментів апелянт будь-яких доходів (заробітку) не отримував, а в рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №2-1938/2009 рік чітко зазначено розмір аліментів та база нарахування - в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, вважає позовні вимоги незаконними та необгрунтованими, оскільки будь-яка заборгованість по сплаті аліментів у відповідача відсутня у зв`язку із відсутністю бази їх нарахування колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21квітня 1999 року №606-XIV, чинного на момент видачі виконавчого листа та пред`явлення його до виконання, розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержаного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року, а Закон України «Про виконавче провадження» від 21квітня 1999 року втратив чинність.

Частиною 3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року визначено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з ч.3 ст.195 СК України чинної до 20 січня 2018 року якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до ч.2 ст.195 СК України, яка діє з 20 січня 2018 року заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

З довідок Шосткинського міськрайонного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) вбачається, що розрахунок аліментів проводився державним виконавцем, виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідачем не було надано доказів того, що він оспорював розмір заборгованості, визначений державним виконавцем.

При цьому, слід зазначити, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Обов'язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання відповідача на те, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, проте при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції порушив вказану норму матеріального права, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки згідно з ч.1 ст.20 СК України до вимог що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129, ч.3 ст.138, ч.3 ст.139 цього Кодексу.

Отже, до вимог, що випливають із сімейних відносин, зокрема зі ст.196 СК України, позовна давність не застосовується.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 13 грудня 2019 року у справі 3752/10763/14-ц, від 16 березня 2020 року у справі №316/639/18.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2020 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: