Провадження № 22-ц/4808/1598/21
Головуючий у 1 інстанції Тринчук В. В.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Максюти І.О.,

секретаря Пацаган В.В.

за участю представника апелянта адвоката Ілляшенко О.В.

представника позивача адвоката Калинюка Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Тринчука В.В. в місті Івано-Франківськ, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТзОВ «АВТОФОРТУНА», ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивував тим, що довіреністю, посвідченою 15.06.2018 приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Винницьким А.Л., зареєстрованою в реєстрі за № 966, він уповноважив ОСОБА_1 експлуатувати з правом використання в межах та за межами України, з правом виїзду за кордон, а також розпоряджатися (продати, здати в найм (оренду) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого Івано-Франківським МРЕВ 05.07.2005, транспортним засобом марки - ТОYОТА, модель - RАV4, 1999 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований Івано-Франківським МРЕВ 05.07.2005. Дана довіреність посвідчена.

13.12.2019 ОСОБА_1 в порядку передоручення уповноважив ОСОБА_3 та ОСОБА_4 експлуатувати та продавати належний йому транспортний засіб.

18.12.2019 ОСОБА_4 (комітент), діючи від його імені та в його інтересах уклав із ТзОВ «АВТОФОРТУНА» (комісіонер) договір комісії № 12380, згідно умов якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу належного йому на праві власності транспортного засобу за ціною 124 419,95 грн. Місцем укладення договору визначено м. Івано-Франківськ.

В подальшому, 18.12.2019 його транспортний засіб відчужено згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_5 .

Однак, не зважаючи на реалізацію належного йому майна, грошових коштів від продажу транспортного засобу він не отримав. Його неодноразові вимоги про передачу коштів від реалізації належного йому майна та мирного врегулювання спору проігноровано.

Враховуючи викладене, просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість в розмірі 124 419,95 грн, а також понесені ним судові витрати.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТзОВ «Автофортуна», ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуно з ОСОБА_1 заборгованість на користь ОСОБА_2 в розмірі 124419,95 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1244,20 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення суду залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його передчасність та необґрунтованість.

Апелянт вказує на те, що він не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, оскільки не отримував судової повістки, у зв`язку з чим суд не мав права ухвалюти заочне рішення.

Крім того, вважає, що суд безпідставно стягнув із нього заборгованість на користь позивача, яка пов`язана із продажем належному останньому транспортного засобу. Так, ОСОБА_4 уклав із ТзОВ «АВТОФОРТУНА» договір комісії № 12380, за умовами якого товариство зобов`язалося вчинити правочини щодо продажу транспортного засобу, власником якого є ОСОБА_2 , а у подальшому, ТзОВ «АВТОФОРТУНА» відчужило згідно договору купівлі-продажу транспортний засіб ОСОБА_5 . Відтак, він не має жодного відношення до продажу транспортного засобу, належного позивачу, оскільки такий продаж відбувався без його участі.

Також звертає увагу на те, що позивач у позовній заяві просив суд витребувати документи, на підставі яких здійснено перереєстрацію транспортного засобу, власником якого був позивач, на нового власника. Однак, у матеріалах справи відсутні вказані документи, що свідчить про неповноту дослідження судом першої інстанції обставин справи.

Враховуючи викладене, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги скарги підтримала, просила її задоволити.

Представник позивача скаргу не визнав, вважає її безпідставною та просить відхилити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи,дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до статті 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необґрунтованість.

Відповідно до статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним вимогам.

Судом встановлено, що 15 червня 2018 року Винницьким А.Л. , приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу посвідчено довіреність, згідно із якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уповноважив ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , експлуатувати з правом використання в межах та за межами України, а також розпоряджатися (продавати, здавати в найм (оренду)) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого Івано-Франківським МРЕВ 05.07.2005, транспортним засобом марки ТОYОТА, модель RАV4, випуску 1999 року, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований Івано-Франківським МРЕВ 05.07.2005 року, а також на період цієї довіреності укладати правочини щодо експлуатації вказаним транспортним засобом з правом його експлуатації на території України, а також за її межами. Для чого надав право ОСОБА_1 , у тому числі, укладати та підписувати від його імені договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування транспортним засобом, договори купівлі - продажу транспортного засобу визначаючи на власний розсуд ціну та інші умови, одержувати за укладеними договорами належні йому грошові суми. Довіреність видана строком на 3 (три) роки та дійсна до п`ятнадцятого червня дві тисячі двадцять першого року, з правом передовіри повноважень третім особам (а.с. 6-7, том 1).

Згідно із довіреністю, посвідченою 13 грудня 2019 року Логвін О.В., приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи від імені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі довіреності, посвідченої в місті Івано-Франківську 15 червня 2018 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Винницьким А.Л., за реєстровим № 966, уповноважив ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , експлуатувати з правом використання в межах та за межами України, а також розпоряджатися (продавати, здати в найм (оренду)) належним ОСОБА_2 транспортним засобом з обсягом повноважень, наданих ОСОБА_1 (а.с.8-9, том 1).

18 грудня 2019 року ТОВ «Автофортуна» (комісіонер) та ОСОБА_2 (комітент), від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_4 уклали договір комісії № 12380, за яким комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки, моделі ТОYОТА RАV4, 1999 року випуску, сірого кольору, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_3 за ціною, узгодженою сторонами, а саме: 124419,95 грн. Згідно із умовами договору, комісіонер зобов`язався укласти від свого імені договір купівлі-продажу з покупцем на придбання транспортного засобу та не пізніше 3 робочих днів з моменту одержання від покупця відповідних коштів, як оплати за відчуження транспортного засобу, виплатити комітенту належну йому частину цих коштів (а.с.10, том 1).

Згідно із актом приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером від 18.12.2019, ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_4 передав, а ТОВ «Автофортуна» прийняло транспортний засіб марки ТОYОТА, моделі RАV4, 1999 року виготовлення, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 .

Згідно із договором купівлі-продажу транспортного засобу № 12380 від 18.12.2019, ТОВ «Автофортуна» на підставі укладеного з власником транспортного засобу договору комісії № 12380 від 18.12.2019 зобов`язалося передати у власність ОСОБА_5 транспортний засіб марки ТОYОТА, моделі RАV4, 1999 року випуску, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_3 .

ОСОБА_7 договору передбачено, що передача транспортного засобу здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання договору (а.с. 11-12, том 1).

Відповідно до угоди № 12380 про купівлю-продаж із третіми особами від 18.12.2019, ТОВ «Автофортуна» продало, а ОСОБА_5 купив транспортний засіб марки ТОYОТА, моделі RАV4, 1999 року виготовлення, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 за 124419,95 грн, шляхом внесення грошових коштів в касу товариства в момент придбання ТЗ.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 , уклавши договір доручення від 15.06.2018 із ОСОБА_2 , належним чином його не виконав, що призвело до неотримання останнім грошових коштів в розмірі 124419,95 грн, а саме вартості відчуженого згідно договору купівлі-продажу автомобіля, а тому повинен нести відповідальність, встановлену договором та законом.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Різновидом одностороннього правочину є довіреність.

Згідно із частиною третьою статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє (частини перша, друга статті 238 ЦК України).

Встановлено, що позивач уповноважив відповідача вчиняти певні дії, пов`язані, у тому числі, із розпорядженням належним йому транспортним засобом. Для цього надав відповідачу право укладати від його імені договори, визначати на власний розсуд ціну договору, одержувати за укладеними договорами належні грошові суми, тощо. Крім того, позивач надав право відповідачу передоручати надані повноваження іншим особам.

Статттею 240 ЦК України регламентовано обов`язки первинного представника у випадку передоручення ним повноважень іншим особам. Так, відповідно до частини другої вказаної статті, представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов`язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні. Правочин, вчинений замісником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

У відповідності до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 16 травня 2019 року у справі № 401/2995/16-ц та 19 січня 2021 року у справі № 910/12791/19, відносини представництва мають особистий характер, а тому первинний представник має сповістити особу, яку представляє, про проведене передоручення і повідомити їй необхідні відомості про особу, якій він передав повноваження. Повідомлення про вчинене передоручення має бути направлено особі, яку представляють, негайно, оскільки особа, яку представляють, якщо вона вважає за необхідне, має право в односторонньому порядку скасувати проведене передоручення. Тому невиконання цього обов`язку представником тягне за собою його відповідальність перед особою, яку представляють, за дії замісника як за свої власні.

Отже, вказане свідчить про те, що первинний представник, здійснюючи передоручення повинен повідомляти про це особу, яку він представляє, в іншому випадку, буде нести відповідальність за дії замісника.

Проте, всупереч викладеному матеріали справи не містять будь-яких доказів, що ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_2 про факт передоручення повноважень за довіреністю від 13 грудня 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Представник апелянта у судовому засіданні не заперечила зазначе, однак вказала на те, що у довіреності, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 не передбачено такий обов`язок представника. Колегія суддів вважає вказані доводи безпідставними, оскільки такий обов`язок встановлено законом. Крім того, у довіреності міститься посилання на вказану статтю та зазначається про її роз`яснення нотаріусом Карпашу О.М.

За таких обставин, враховуючи приписи статті 240 ЦК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що саме апелянт як повірений за первісною довіреністю є уповноваженою відповідальною особою за продаж транспортного засобу, власником якого був позивач, а отже зобов`язаний повернути кошти з реалізації транспортного засобу у сумі 124419,95 грн.

Доводи апелянта про те, що в угодах, які слугували підставою для продажу спірного автомобіля, не фігірують його дані, не заслуговують на увагу, оскільки угоди укладалися від імені власника його представником - ОСОБА_8 , якого саме він уповноважив на вчинення дій від імені ОСОБА_2 та який у подальшому уклав договір комісії № 12380 від 18 грудня 2019 року, за яким ТзОВ «Автофортуна» продало ОСОБА_5 спірний автомобіль.

Крім того, колегія суддів вважає помилковим посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 635/3414/16-ц, відповідно до якої не може вважатися належним повідомленням особи про судове засідання оголошення в ЗМІ, оскільки суд першої інстанції повідомляв про дату, час та місце розгляду справи апелянта не шляхом розміщення оголошення у пресі, а шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Розміщення оголошення було зумовлене тим, що після з`ясування адреси проживання апелянта вся поштова кореспонденція, неодноразово направлена за цією адресою, поверталася. Відтак, суд першої інстанції вжив усі необхідні заходи для належного повідомлення апелянта.

З приводу доводів апелянта щодо неповноти дослідження судом першої інстанції фактичних обставин справи, оскільки суд не витребував документи, які просив витребувати позивач, колегія суддів вказує на те, що з метою об`єктивності з`ясування обставин по справі, такі документи витребовувалися апеляційним судом та були приєднані до матеріалів справи. Однак, вони не свідчать про неправильність висновків суду першої інстанції, а отже, рішення суду не може бути скасоване лише з формальних підстав.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, належним чином дослідив наявні в матеріалах справи докази і надав їм належну оцінку, встановивши відсутність належних та допустимих доказів того, що відповідач не повідомляв позивача про передоручення своїх повноважень іншим особам, які у подальшому вчиняли дії, які відповідали волі останнього, а відповідач не стростував факт неотримання позивачем коштів з реалізації транспортного засобу, належного останньому, продаж якого підтверджується матерілами справи, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів проходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: М.Д. Горейко

І.О. Максюта