Справа № 700/513/21
Провадження № 2/700/263/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року Лисянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт.Лисянка справу №700/513/21, провадження №2/700/263/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», Лисянського районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А H О В И В:

30 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», Лисянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги мотивує тим, що в липні 2021 року вона дізналася від Лисянського РВ ДВС про стягнення із неї на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості за кредитом та процентами на підставі виконавчого напису нотаріуса - Остапенка Є.М. від 24 лютого 2021 року за кредитним договором боргу в сумі 9485,00 грн. Даний виконавчий напис вважає таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з істотними порушеннями, так як заявлена до стягнення сума боргу є спірною і не відповідає не тільки умовам договору, а й вимогам закону. Відсотки за договором є значно завищеними, нараховані з порушенням вимог ЦК України та після спливу строку кредитування і поза межами строку позовної давності. Крім того, нарахування такого розміру процентів суперечить вимогам ЗУ "Про споживче кредитування". Оскільки, приватним нотаріусом не дотримано вимоги вчинення виконавчого напису, не встановлена безспірність заборгованості та той факт, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, то змушена звернутися до суду та просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Крім того, просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 30.07.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання.

30.07.2021 року ухвалою Лисянського районного суду за клопотанням позивача було витребувано у приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Остапенка Євгена Михайловича (01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, 6/5) копію виконавчого напису від 24.02.2021 року N9918 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», грошових коштів та усіх документів, на підставі яких було видано виконавчий напис.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 30.07.2021 року забезпечено позов шляхом зупинення стягненення на підставі вищевказаного виконавчого напису.

02.09.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» звернулося до суду із клопотанням про врегулювання спору за участю судді.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 09.12.2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача про проведення процедури врегулювання спору за участю судді було відмовлено.

Позивач у судове засідання не з`явилася , звернулася до суду із заявою в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач: представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» у судове засідання не з`явився, 02.09.2021 року звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрованого за №9918 від 24.02.2021 року, таким що не підлягає виконанню та стягнення з ТОВ «Фінпром Маркет» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454 грн. У стягненні судових витрат на правову допомогу просив відмовити.

Відповідач: представник Лисянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою в якій просить справу розглянути без його участі, у прийнятті рішення покладається на розсуд суду.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу.

Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що 24 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 9918 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКТ» , адреса місцезнаходження: Київська область, м.Ірпінь, вул.Стельмаха Михайла, 9А, офіс 204, заборгованості в розмірі 9485,00 грн. (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят п`ять гривень 00 копійок).

Згідно зі ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.87 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Із матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання до державного виконавця Лисянського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Яцури Наталії Володимирівни, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 65963424 від 05.07.2021 року. Зі слів позивача, вона отримала копію виконавчого листа у липні 2021 року, що не заперечується відповідачами.

02.09.2021 року відповідач: представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог позивача в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрованого за № 9918 від 24.02.2021 року таким, що не підлягає виконанню та стягнення з ТОВ «Фінпром маркет» судового збору за подання позовної заявив розмірі 454 грн. (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України). Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, то подав клопотання, що дана вимога не підлягає задоволенню, так як позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тобто позивач не надав розрахунку, передбаченого ст. 134 ЦПК України.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та беручи до уваги саме обов`язок сторін довести ті обставини на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд розглядає справу за наявними у ній доказами.

Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Правова позиція Верховного Суду України справі за № 6-887цс17: З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

В Постанові КЦС ВС від 23.01.2018 року у справі №310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Ухвалою суду від 30.07.2021 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. копію виконавчого напису від 24.02.2021 року N9918 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» грошових коштів та усіх документів, на підставі яких було видано виконавчий напис.

Станом на час розгляду справи вказані документи від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. на адресу суду не надійшли.

Таким чином, матеріали справи не містять відомостей про те, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису з`ясовані всі обставини розміру та періоду за який утворилась заборгованість, не встановлено чи отримував нотаріус від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення.

Із наданих суду документів неможливо встановити чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, також не встановлено судом факту отримання позивачем повідомлення-вимоги про наявність такої заборгованості. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Отже, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності заборгованості, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Зазначені обставини є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому суд дійшов до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства та він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Що стосується судових витрат понесених позивачем у зв`язку з подачею позову до суду, то суд виходить з наступного.

На підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову.

Ч.6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Тобто, у разі визнання відповідачем позову, позивачу, який не звільнений від сплати судового збору, з державного бюджету повертається 50 відсотків судового збору, який був ним сплачений при поданні позову, а із відповідача стягуються (відшкодовуються) на користь позивача інші 50 відсотків судового збору.

Таким чином із відповідача, у такому випадку, стягується лише 50 відсотків судового збору сплаченого позивачем за подання позовної заяви.

При цьому, у державному бюджеті залишається інші 50 відсотків судового збору, які були сплачені позивачем під час подання позову (та які відшкодовуються позивачу відповідачем).

Проаналізувавши вищезазначені норми законодавства, зважаючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, із відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави.

При цьому, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду по суті, то з нього слід стягнути судовий збір у доход держави у розмірі 50 відсотків від суми судового збору, який підлягав би з нього стягненню у випадку невизнання ним позову, відповідно до ставки судового збору, передбаченої ЗУ «Про судовий збір», що буде відповідати інтересам держави та не буде порушувати права сторін.

Таким чином на користь держави підлягають стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 454 гривень.

Що ж стосується витрат на правничу допомогу, то ця вимога не підлягає задоволенню.

Згідно частин 1,2 статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Бабенком Р.В. та позивачем ОСОБА_2 27.07.2021 року укладено Договір про надання правової допомоги за умовами якого, за надання правових послуг відповідно до цієї угоди Клієнт сплачує виконавцю гонорар, який являється оплатою за роботу адвоката по справі і не залежить від ходу та результату справи. Розрахунки з адвокатом оформляються актом виконання робіт, розрахунком, квитанцією. Оплата здійснюється в сумі 1000 грн. за годину роботи адвоката (підготовки документів, консультації, участі в засіданнях, ознайомлення з документами, та ін.).

До матеріалів справи додано ордер на надання правничої допомоги серії ЧК №137150.

Водночас, матеріали справи не містять вказаних вище додатків до Договору про надання правової допомоги (акту виконання робіт, розрахунку, квитанції). Таким чином, докази про сплачений гонорар адвокату у матеріалах справи відсутні.

У рішеннях ЄСПЛ умовою для стягнення судових витрат зі сторони, що програла, є наявність факту їх сплати позивачем.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір був обґрунтованим (див., наприклад, п. 30 рішення у справі Bottazzi v. Italy). Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. також п. 55 рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Iatridis v. Greece).

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

До матеріалів справи не додано будь-яких доказів щодо підтвердження сплати позивачем витрат на правову допомогу. Зокрема відсутні квитанції до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.

З огляду на викладене у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів на її користь понесених витрат на правничу допомогу необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, Закону України "Про нотаріат", Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», Лисянського районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий напис №9918, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального акругу Остапенком Євгенієм Михайловичем 24 лютого 2021 року, відповідно до якого з ОСОБА_1 стягується на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованість за кредитним договором у сумі 9485,00 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (, місце знаходження: вул.Михайла Стельмаха, 9 а, афіс 204 м.Ірпінь, Київської області) на користь держави судовий збір у сумі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні).

В задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивач витрат на правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В.Бесараб