1Справа № 335/6701/21 2/335/2402/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 грудня 2021 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участі секретаря судового засідання Попової С.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Віхляєва В.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Нікончик Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107Б, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

24.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення, мотивуючи свої вимоги тим, що мати позивача ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 23.06.2007. Відповідача зареєстровано у квартирі АДРЕСА_1 з 19.12.2007. Позивач 28.11.2019 набув право власності на квартиру в цілому на підставі договору дарування належної ОСОБА_3 ѕ частини квартири. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2021 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. Між позивачем та відповідачем протягом багатьох років склались неприязні відносини через агресивну поведінку відповідача по відношенню до його матері. Відповідач зловживає алкогольними напоями, гонить самогон, чинить п`яні дебоші, б`є матір позивача, погрожує позивачу фізичною розправою, внаслідок чого неодноразово викликались працівники поліції.

Позивач вказує, що ОСОБА_2 вселився до квартири як член сім`ї колишнього власника, набув право користування чужим майном, тобто користується квартирою на праві сервітуту, а тому на підставі вимог ст. 406 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та зважаючи на припинення обставин, що були підставою для встановлення сервітуту, просив виселити ОСОБА_2 з вищезазначеної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Відповідач ОСОБА_2 із позовом не погодився, подав відзив на позову, в якому зазначав, що з 19.12.2007 він зареєстрований у спірній квартирі. До того часу він був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 , яка належала йому на праві власності. 27.09.2007 він продав вказану квартиру, а тому знявся із реєстраційного обліку в ній. Кошти, отримані від продажу квартири він витратив на потреби сім`ї з ОСОБА_3 , 04.10.2007 придбав автомобіль «Деу Ланос», державний номер НОМЕР_1 , який зареєстрував на ім`я ОСОБА_3 . Залишок коштів витратив на ремонт спірної квартири. Іншого житла він не має. Вказує, що відсутні передбачені ст. 116 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) підстави для його виселення без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України він зберігає право на користування спірною квартирою і після припинення сімейних відносин із ОСОБА_3 . Перешкоди для власників квартири він не чинить. Права позивача не порушує. Інші співвласники не виступають стороною справи. Просив в задоволенні позову відмовити (а.с. 26-28).

Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі.

Ухвалою від 30.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в спрощеному порядку, встановлено учасникам процесу строки для подання заяв по суті справи, перше судове засідання призначене на 27.07.2021 (а.с. 23).

20.07.2021 відповідач отримав копії вказаної ухвали, позовної заяви з доданими до неї матеріалами (а.с. 25).

23.07.2021 до суду надійшов відзив відповідача на позов разом із долученими до нього доказами (а.с. 26-28).

02.08.2021 надійшла відповідь позивача на відзив (а.с. 39).

Ухвалою від 09.09.2021 задоволено заяви сторін про виклик свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. 52).

Ухвалою від 09.09.2021 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 53).

06.12.2021 засобами електронного зв`язку надійшла заява представника відповідача про участь в судовому засіданні 08.12.2021 в режимі відеоконференції, без накладання електронного цифрового підпису, та з пропуском строку, визначеного ч. 2 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а тому в силу ч. 4 ст. 183 ЦПК України дана заява підлягає поверненню заявникові без розгляду. Крім того, представник відповідача особисто з`явилась в судове засідання 08.12.2021.

Інших заяв чи клопотань від сторін не надходило.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити з підстав, що викладені в ньому.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, наведених у відзиві на позовом. Просили позов залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах позовних вимог, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 23.06.2007 між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 зареєстровано шлюб в Орджонікідзевському відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим вказаним Відділом 23.06.2007, актовий запис № 209, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 8).

З 19.12.2007 відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується штампом про реєстрацію місця проживання у паспорті відповідача (а.с. 18).

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2021 у цивільній справі № 335/729/21, що набрало законної сили 05.05.2021, шлюб між вказаними особами розірвано (а.с. 9).

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12.12.1978, виданим Орджонікідзевським відділом ЗАГС м. Запоріжжя, актовий запис № 2282 (а.с. 7).

На підставі договору дарування від 28.11.2019, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Свинаренко О.В. за р. № 847, позивач ОСОБА_1 отримав від своєї матері ОСОБА_3 у власність як дарунок належні останній ѕ частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 10-12). Інша ј частина квартири належить позивачеві на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_4 р від 28.01.2003, виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради (а.с. 13, 14). Отже, позивач є одноосібним власником спірної квартири, а тому твердження відповідача у відзиві про наявність інших співвласників квартири не відповідає фактичним обставинам справи.

Позивач, посилаючись на те, що він є власником спірної квартири, а відповідач після розірвання шлюбу із його матір`ю ОСОБА_3 не є членом її сім`ї, однак залишився проживати у квартирі, чим створює позивачеві перешкоди у володінні та користуванні належним йому майном, просить у позові виселити відповідача із квартири без надання іншого жилого приміщення на підставі ст. 406 ЦК України.

За змістом частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідач вселився у спірну квартиру в якості члена сім`ї (чоловіка) попереднього співвласника (матері позивача) і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Разом із тим, під час розгляду справи встановлено, що відповідач, хоча і залишився проживати у квартирі позивача після розірвання шлюбу із його матір`ю, однак він не пов`язаний із позивачем та його матір`ю ОСОБА_3 спільним побутом, не має із ними взаємних прав та обов`язків, що, зокрема, випливає зі змісту заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2021 у справі № 335/729/21 (провадження № 2/335/1180/2021) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Цим рішенням встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть. Також зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , а також ОСОБА_3 , допитана під час судового розгляду як свідок.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), від 04.12.2019 у справі № 235/9835/15-ц (провадження № 61-8142св18), від 23.10.2019 у справі № 766/12748/16-ц (провадження № 61-31405св18).

З урахуванням викладених обставин, суд доходить висновку, що право відповідача ОСОБА_2 на користування чужим майном - квартирою АДРЕСА_1 підлягає припиненню шляхом виселення останнього з цієї квартири.

При цьому, судом відкидаються аргументи відповідача щодо відсутності визначених ст. 116 ЖК України підстав для його виселення, відсутності іншого житла, оскільки дана норма не є підставою позову ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, в межах розгляду даної справи підлягали встановленню обставини щодо наявності чи відсутності підстав для припинення сервітуту на користування ОСОБА_2 спірною квартирою, а не обставини, визначені у статті 116 ЖК України, зокрема щодо руйнування, псування жилого приміщення, використання його не за призначенням, систематичного порушення правил соціального співжиття, безрезультатність заходів запобігання і громадського впливу. Тому суд, з урахуванням ч. 4 ст. 77 ЦПК України, визнає неналежними та не бере до уваги докази, а саме показання свідків ОСОБА_7 (сина відповідача) та ОСОБА_6 (сестри відповідача), які надали свідчення про відомі їм обставини сімейного життя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також свідка ОСОБА_4 (сусіда позивача), який пояснював про скандали, які чув зі спірної квартири, зловживання відповідачем спиртними напоями тощо. З цих самих підстав судом не враховуються письмові докази на підтвердження продажу ОСОБА_2 своєї власної квартири, а також придбання автомобіля на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 29, 30).

Оскільки до спірних правовідносин не підлягає застосуванню норма ст. 116 ЖК України, яка передбачає виселення без надання іншого житлового приміщення, тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню шляхом виселення останнього зі спірної квартири (без вирішення питання щодо ненадання іншого житлового приміщення).

Оскільки позивачем не зазначено у позовній заяві та інших заявах по суті справи розміру понесених судових витрат, тому питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось, що не позбавляє позивача права звернутись у подальшому із заявою про ухвалення додаткового рішення відповідно до ст. 270 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 19, 89, 141, 244-245, 259, 264, 265, 272-273, 280-283, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 8 грудня 2021 р.

Повний текст рішення виготовлено 13 грудня 2021 р.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя А.В. Шалагінова