Провадження №: 2/755/8031/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2021 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.,

при секретарі судових засідань - Розпутній Я.В.,

учасники справи:

представник відповідача - адвокат Роговий М.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

11.10.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовною заявою про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, у якому просить визнати за нею право власності на 9/10 частину квартири АДРЕСА_1 , а також на майно та предмети домашнього вжитку, що знаходяться в ній, в порядку поділу майна подружжя.

Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що 23.09.2004 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2013 року шлюб між сторонами у справі розірваний. За час шлюбу за кошти подружжя було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , майно та предмети домашнього вжитку, що знаходились в ній до 2010 року. В квартирі, окрім сторін по справі, також зареєстровані та фактично проживають спільні неповнолітні діти подружжя. Дана квартира знаходиться в іпотеці згідно договору, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , оскільки 26.04.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір. У подальшому, 26.04.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, згідно з яким позивачка зобов`язалась відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_2 боргових зобов`язань за кредитним договором від 26.04.2007 року. 01 березня 2005 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюбний договір, відповідно до п.1 якого, усе майно, яке придбане за час шлюбу, за винятком речей індивідуального користування, належить на праві спільної сумісної власності подружжю. Рішенням постійно діючого третейського суду «Факт» при товарній біржі «Даліса» №01-3/05 від 22.03.2005 року та рішенням Ленінського районного суду м.Донецька даний шлюбний договір визнано дійсним. Оскільки сторони проживають окремо і не ведуть спільного господарства, а в квартирі проживає позивачка разом з двома неповнолітніми дітьми, тому позивачка просить суд поділити спільне майно, враховуючи його обсяг, відступивши від засад рівності часток подружжя та визнати за нею 9/10 частин квартири, а за відповідачем 1/10 частину спірної квартири.

27.10.2021 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні, сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні строки.

10.11.2021 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Роговим М.В. подано відзив на позовну заяву.

У поданому відзиві відповідачем ОСОБА_2 були повністю визнані позовні вимоги позивачки. Відповідач повністю визнав і підтвердив обставини, якими позивачка обґрунтовувала свої позовні вимоги, підтвердив надану позивачкою правову оцінку цим вимогам. Вказав, що пунктом 3 укладеного між сторонами шлюбного договору визначено, що: «у разі поділу майна, що є нашою спільною сумісною власністю, за умови наявності дітей, частки кожного з нас будуть розподіляться наступним чином: спільне майно ділиться на рівні частки за кількістю членів родини (чоловік, дружина та неповнолітні діти) та частки, які поділені на дітей розподіляються тому з подружжя, з ким будуть в подальшому проживати неповнолітні діти». Відповідач підтвердив, що в спірній квартирі, крім нього та позивачки, зареєстровані та фактично проживають спільні неповнолітні діти сторін, він квартирою не користується фактично з 2010 року. Все майно, яке знаходиться в даній квартирі придбано виключно за особисті кошти ОСОБА_1 , у тому числі і проведений в ній ремонт. Всі комунальні витрати та інші виплати на утримання квартири несе виключно позивачка. Позивачка не зверталась до суду про стягнення аліментів з відповідача та фактично сама утримує двох неповнолітніх дітей. Просив задовольнити позовну заяву позивачки про розподіл спільного майна подружжя у повному обсязі.

03.12.2021 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва було задоволено заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову. Ухвалою суду заборонено приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Д?яченку Євгену Станіславовичу (посвідчення №0017, видане 01.06.2017 року), будь-яким іншим державним чи приватним виконавцям та Державному підприємству «СЕТАМ» вчиняти будь-які дії, пов`язані з реалізацією (відчуженням) квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , у вигляді: проведення опису, оцінки, проведення електронних торгів продажу (відчуження) даної квартири та оформлення результатів проведення даних торгів, у тому числі підписувати протокол електронних торгів, проводити розрахунки за продане майно, складати акт про проведені електронні торги, - до набрання законної сили судовим рішенням у справі №755/17113/21.

03.12.2021 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва було відмовлено у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» адвоката Микитенко О.В. про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Позивачка ОСОБА_1 у підготовче судове засідання не з`явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, про що подала через канцелярію суду відповідну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явився, 16.11.2021 року через канцелярію суду подав заяву про визнання позову у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Роговий М.В. у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, наголосив на тому, що визнання позову є безумовним і беззаперечним, як щодо предмету позову, так і щодо його підстав. Визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, а також, зважаючи на клопотання сторін, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в підготовчому судовому засіданні, що не суперечить ст. 200 ЦПК України.

Суд, вислухавши позицію представника відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23.09.2004 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2013 по справі № 755/25332/13-ц (а.с. 6, 13-14).

Сторони від шлюбу мають двох дітей: непонолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16-17).

01 березня 2005 року між сторонами був укладений шлюбний договір, пунктом 1 якого визначено: «Усе майно, яке буде придбано нами за час шлюбу, за винятком речей індивідуального користування, належатиме нам на праві спільної сумісної власності. Речі, придбані для професійної діяльності винятково одного із нас вартістю до 5 000,00 грн., будуть особистою власністю ОСОБА_2 або ОСОБА_1 , а ті, вартість яких перевищує 5 000,00 грн. - нашою спільною сумісною власністю.» (а.с.7)

Рішенням постійно діючого третейського суду «Факт» при товарній біржі «Даліса» №01-3/05 від 22.03.2005 року та рішенням Ленінського районного суду м.Донецька даний шлюбний договір визнано дійсним. (а.с.8-12).

Спірна квартира АДРЕСА_1 , належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим 04.05.2005 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 26.04.2005 року №760-С/КІ, зареєстрованим в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 10.05.2005 року, про що зроблено запис за реєстровим №44343 в реєстрову книгу №416-221. (а.с.17)

Отже, спірна квартира була набута відповідачем ОСОБА_2 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою ОСОБА_1 .

У спірній квартирі зареєстрована та постійно проживає позивачка ОСОБА_1 з двома дітьми сторін неповнолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується та не оспорюється відповідачем ОСОБА_2 .

Згідно зі звітом оцінювача ТОВ «Бюро оцінок» про незалежну оцінку майна: чотирикімнатної квартири загальною площею 164,2 кв.м разом з меблями, побутовою технічкою та спорядженням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ринкова вартість об`єкта оцінки станом на 03.09.2021 року складає 7 149 000,00 грн. (а.с. 32-35).

З наявного в матеріалах справи договору іпотеки №PCL-001/027/2007, укладеного 26.04.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_2 , убачається, що предметом договору іпотеки виступала чотирикімнатна квартира АДРЕСА_3 , яка належить іпотекодавцю ОСОБА_2 на праві приватної власності. Сам іпотечний договір був укладений з метою забезпечення вимог іпотекодержателя - ЗАТ «ОТП Банк» за кредитним договором №ML-001/027/2007 від 26.04.2007 року , сторонами якого виступали ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 (а.с.22-29).

Згідно договору поруки №SR-001/027/2007 від 26.04.2007 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , остання взяла на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_5 його боргових зобов`язань за кредитним договором №ML-001/027/2007 від 26.04.2007 року. (а.с.30-31).

Згідно довідки АТ «ОТП Банк» від 03 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_2 виконав свої боргові зобов`язання за кредитним договором №ML-001/027/2007 від 26.04.2007 року, який був забезпечений іпотекою, та укладений між позичальником і банком, у повному обсязі.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст.ст. 356, 357 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

За змістом ст.ст. 368, 372 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Статтями 60, 61 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст.ст. 63, 68 СК України).

Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ст.ст. 70, 71 СК України).

Пунктом 3 шлюбного договору, укладеного між сторонами, визначено: «У разі поділу майна, що є нашою спільною сумісною власністю, за умови наявності дітей, частки кожного з нас будуть розподіляться наступним чином: спільне майно ділиться на рівні частки за кількістю членів родини (чоловік, дружина та неповнолітні діти) та частки, які поділені на дітей розподіляються тому з подружжя, з ким будуть в подальшому проживати неповнолітні діти». (а.с.7)

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11).

При вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Зі змісту п.п. 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» убачається, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з огляду на викладені норми чинного законодавства, в розрізі даного спору, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, згідно з якими здійснюється цивільно-правове регулювання суспільних відносин та які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про власні інтереси, закріплення адекватного захисту права або інтересу, враховуючи те, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, суд вважає, що придбане у період шлюбу сторін нерухоме майно: чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

При визначенні часток у майні кожного з подружжя судом враховується той факт, що у спірній квартирі зареєстрована та постійно проживає позивачка разом з двома неповнолітніми дітьми, які повністю перебувають на її утриманні, а тому, з урахуванням повного визнання відповідачем позовних вимог, вважає за можливе відступити від засад рівності часток подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 9/10 частин спірної квартири.

Враховуючи тривалий та постійний час проживання позивачки разом з дітьми у даній квартирі, а також те, що утриманням даного майна займається лише позивачка, суд вважає за можливе визнати за нею право власності також на майно та предмети домашнього вжитку, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_1 .

Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 11 804 (одинадцять тисяч вісімсот чотири) гривні.

Керуючись ст. ст. 7, 36, 51, 60, 63, 70, 71, 104, 105, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 368, 370 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 141, 200, 209, 210, 223, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яке складається з: квартири АДРЕСА_1 , а також майна та предметів домашнього вжитку, що знаходяться в ній:

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 9/10 частин квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/10 частини квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на майно та предмети домашнього вжитку, що знаходяться в квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі 11 804 (одинадцять тисяч вісімсот чотири) гривні.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення суду складено 13.12.2021 року.

Суддя І.В.Коваленко