1Справа № 0818/7962/2012 6/335/272/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Макарова В.О.,

за участі секретаря судового засідання Лиса Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого документа, виправлення помилки у виконавчому документі і поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, боржник ОСОБА_2 , зацікавлена особа: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),

ВСТАНОВИВ:

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява стягувача ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 , зацікавлена особа: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначає, що 11.04.2013 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_1 невиплачений ОСОБА_5 борг у сумі 26986 грн. 13 коп., а також судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 269 грн. 86 коп., та витрати пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 400 грн.

На виконання вказаного судового рішення 06.09.2013 року було видано виконавчий лист № 0818/7962/2012 про стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_4 боргу.

У вересні 2013 року Вознесенівським відділом державної виконавчої служби у місті м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження № 39724663 за вищезазначеним виконавчим листом.

08.12.2014 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу.

Заявниця стверджує, що виконавчий лист їй від органу примусового виконання рішень не повертався, у зв`язку з чим просить видати його дублікат. Поряд з цим, заявниця вказує на те, що виданий виконавчий лист містить помилку у частині вказівки прізвища боржниці « ОСОБА_6 », так як боржник, на момент винесення рішення суду, змінила прізвище на « ОСОБА_7 », у зв`язку з чим необхідно вирішити питання про усунення помилки у цій частині. Також, ОСОБА_1 просить поновити строк пред`явлення виконавчого листа № 0818/7962/2012 до виконання, мотивуючи відповідну заяву тим, що з 2018 року стягувач проживає у Російській Федерації.

Адвокатом Багмутом Г.В., представником боржника ОСОБА_2 подано заперечення на заяву ОСОБА_1 , в якій останній вважає, що така заява є необґрунтованою і не ґрунтується на положеннях процесуального законодавства, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Стягувач, боржник, заінтересована особа у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Стягувач та боржник надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка учасника справи, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши заяву про видачу дублікату виконавчого документу, виправлення помилки у ньому і поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, дослідивши та оцінивши докази по справі, прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2013 року ухвалено по цивільній справі № 0818/7962/2012 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 невиплачений ОСОБА_8 борг у сумі 13497,07 грн., а також судовий збір у розмірі 134,93 грн., та витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 200,00 грн.

На виконання рішення суду 06.09.2013 року видано виконавчий лист № 0818/7962/2012 з зазначенням строку предявлення до виконання один рік.

На його підставі Вознесенівським відділом державної виконавчої служби у місті м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження зі стягнення із ОСОБА_4 боргу.

Згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень 08.12.2014 державним виконавцем відділу винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно даних АСВП боржником сума боргу не сплачувалась ні в повному обсязі ні частково. На теперішній час виконавче провадження завершено.

Перевірити матеріали виконавчого провадження № 39724663 та надати відповідь на питання щодо адреси на яку був направлений виконавчий лист не вбачається можливим у зв`язку із знищенням архіву виконавчих проведень завершених у 2014 році, оскільки відповідно до п.9.9-9.12 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5 строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становить 3 роки. Після закінчення терміну їх зберігання вони підлягають знищенню.

Згідно даних АСВП з 08.12.2014 року по 06.07.2021 року повторно на виконання до відділу виконавчий лист за № 0818/7962/2012 відносно ОСОБА_4 не надходив.

Відповідно до п. 17.4 «Перехідні положення» ЦПК України, якими встановлено, що у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягував або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для предявлення виконавчого документа до виконання, просить суд видати дублікат виконавчого листа по даній справі у зв`язку з тим, що оригінал виконавчого листа на даний час було втрачено.

З зазначеної норми закону випливає, що видача дубліката виконавчого листа передбачена законодавством лише у разі його втрати. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Стягувач, в свою чергу, має повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази.

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа заявник не повідомив суду обставини, за яких оригінал виконавчого листа було втрачено та не подав відповідні докази.

В той же час, із матеріалів справи вбачається, а саме листа Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) вих.№39501/1 від 06.07.2021 року, що виконавчий лист № 0818/7962/2012 від 08.12.2014 року було повернуто стягувачу.

Таким чином, вказані доводи заявника не підтверджуються матеріалами справи, зокрема, заявником не зазначено та не надано в підтвердження зазначених обставин письмового доказу про те, за яких саме обставин, де, ким і коли оригінал виконавчого листа було втрачено.

Досліджуючи вимоги заявниці щодо виправлення помилки у виконавчому листі суд встановив наступне:

Процедура звернення судового рішення до виконання передбачає видачу на підставі судового рішення виконавчого листа, який має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавчий лист № 0818/7962/2012 у справі видано на час чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV (далі Закон № 606-ХІV).

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, до числа яких відносяться і виконавчі листи (ст. 17 Закону № 606?ХІV).

Стаття 18 Закону № 606-ХІV встановлювала вимоги до виконавчих документів. Так, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звертаючись із позовом до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про стягнення заборгованості, самостійно визначила особи двох відповідачів: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Станом на момент ухвалення рішення 11.04.2013 року у справі № 0818/7962/2012, учасники справи не надавали суду інформації або доказів про зміну одним із відповідачем прізвища. Окрім цього, від позивача не надходило уточненого позову або заяви про заміну відповідача правонаступником.

В ході розгляду заяви ОСОБА_1 було встановлено, що 08.12.2012 року ОСОБА_4 вступила у шлюб, і одночасно з цим змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 » на прізвище « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 08.12.2012 року.

Однак, на момент винесення судового рішення у цивільній справі не було відомостей про те, що прізвище ОСОБА_9 вже було ОСОБА_7 .

Отже, до виконавчого листа № 0818/7962/2012 внесена вся надана позивачем та наявна в розглянутій судовій справі інформація стосовно ідентифікуючих даних боржника.

Помилки це описки технічного характеру, зумовлені неправильним написанням слів. Під помилками (описками) розуміють, як правило, випадкове перекручення слів, зокрема прізвищ, імен, по-батькові, назв юридичних осіб, вказівка іншої неточності тощо. У виконавчому листі виправляти можна ті помилки, які допущені лише у виконавчому листі.

Однак, текст виконавчого листа № 0818/7962/2012 повністю відповідає тексту резолютивної частини рішення суду по справі № 0818/7962/2012, відтак, зазначена заявником підстава не є помилкою.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХIV, у разі, якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування або прізвище, власне ім`я чи по батькові, державний виконавець за наявності підтверджуючих документів своєю постановою, яка затверджується начальником відділу, змінює назву сторони у виконавчому провадженні.

Отже, наведена вище норма закону визначає спосіб вирішення питання щодо зміни прізвища боржника, шляхом звернення сторони виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень із підтверджуючими документами.

До того ж, у разі відмови у прийнятті виконавчого документа до виконання заявник не позбавлений можливості оскаржити такі дії (бездіяльність) державного виконавця.

Вирішуючи питання про усунення помилки у виконавчому документі, суд також звертає увагу на те, що сторонами у справі не ставилося на вирішення питання про процесуальне правонаступництво у справі.

Враховуючи наведене, а також те, що зміст виконавчого листа № 0818/7962/2012 виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 06.09.2013 року, відповідає змісту резолютивної частини рішення суду від 11.04.2013 року, на виконання якого виданий відповідний виконавчий лист, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому листі слід відмовити.

Вирішуючи питання про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, суд виходить із наступного:

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Редакція статті 22 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-XIV чинна на момент видачі та повернення стягувачу виконавчого листа передбачала наступне: виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Отже, виконавчий лист виданий по справі № 0818/7962/2012 міг бути пред`явлений до виконання у річний строк.

Згідно приписів, що закріплені ч. 3 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Переривання строку означає його анулювання. У випадку переривання строку, він починається заново, а час, що минув до переривання, до нового строку не зараховується.

Отже, річний строк пред`явлення виконавчого листа № 0818/7962/2012 до виконання після його переривання внаслідок повернення виконавчого документу стягувачу розпочався 08.12.2014 року і завершився 08.12.2015 року.

Частина перша статті 433 ЦПК України регламентує, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Та підтверджені належними доказами.

ОСОБА_1 обґрунтовує власну заяву у частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання тим, що протягом 2014-2021 років стягувач не отримувала постанови про повернення виконавчого документу і виконавчий лист. Зазначає, що зверталася до органу виконавчої служби лише із усними зверненнями, у відповідь на що отримувала інформацію про розшук боржника. Також посилається на проживання із 2018 року у місті Москва Російської Федерації де проходить лікування. Крім того, заявниця посилається на обов`язковість виконання судового рішення.

Доводи заявника про те, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання. Окрім того, із моменту ухвалення рішення суду пройшло вісім років, за які доведено вчинення стягувачем лише однієї процесуальної дії із пред`явлення виконавчого листа до виконання. Іншого листування із органом примусового виконання рішень або доказів оскарження дії державного виконавця у матеріалах справи не міститься.

Досліджуючи твердження стягувача про проживання в іншій країні з 2018 року, суд приходить до висновку, що ця обставина не є поважною причиною пропуску строку, адже, з моменту повернення 08.12.2014 року виконавчого листа, у стягувача було як мінімум чотири роки до від`їзду до іншої країни для реалізації свого права на повторне звернення до органу виконання судових рішень для відкриття виконавчого провадження та вчинення інших дій з метою стягнення боргу з боржника. Окрім того, суд враховує, що обставини зміни місця проживання заявниці у жодний спосіб не підтверджені, а в анкетних даних вказаних у поданій до суду заяві, адресою стягувача залишається адміністративна територія України, зокрема, місто Запоріжжя, за якою до того ж, стягувач отримує судову кореспонденцію.

Розглядаючи питання поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд вважає слушними доводи боржника щодо того, що інформація про статус виконавчого провадження № 39724663 є загальнодоступною, і може бути переглянута на офіційних загальнодоступних сервісах, а саме Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, який функціонував до 05.01.2017 року на підставі Наказу Міністерства юстиції України 20.05.2003 року № 43/5, а також Автоматизованій системі виконавчого провадження (введений в дію на підставі Наказу Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року № 2432/5) який був створений на заміну Єдиного реєстру та включав відомості із нього. Окрім цього, суд враховує те, що доступ до вказаних Єдиного реєстру та Системи із правом пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування всіх документів та відомостей виконавчого провадження надається сторонам виконавчого провадження.

Отже, стягувач мав можливість слідкувати за ходом виконавчого провадження дистанційно протягом усього часу із моменту відкриття виконавчого провадження. Суд також зазначає, що стягувач мав можливість контролювати хід виконання судового рішення шляхом подачі клопотань чи запитів до виконавчої служби, ознайомлюватися із матеріалами виконавчого провадження, проте своїм правом не скористався.

Інших підстав для поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувач не виклав, і відповідно судом не встановлено.

Судом враховується передбачене законодавством право сторони судового провадження здійснювати контроль щодо виконання судового рішення та його обов`язок сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі виконання судового рішення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 року).

Встановлення в законі строків на пред`явлення виконавчих листів до виконання також спрямовано на забезпечення вказаного принципу. Безпідставне поновлення строку може порушити принцип правової визначеності.

Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29.10.2015 року в справі «Устименко проти України», заява № 32053/13 ).

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що заявником не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, зокрема щодо підтвердження обставин які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк які виникли об`єктивно, незалежно від волі особи стягувача.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відмову заявнику у задоволенні заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Керуючись ст.ст. 431-433, п. 17.4 «Перехідні положення» ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого документа, виправлення помилки у виконавчому документі і поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, боржник ОСОБА_2 , зацікавлена особа: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п. п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В.О. Макаров