Постанова

Іменем України

10 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 640/11630/18

провадження № 61-14437св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» та Державного агентства лісових ресурсів України,

відповідачі: ОСОБА_1 , Харківська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційні скарги ОСОБА_1 та Харківської міської ради на постанову Харківського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Тичкової О. Ю., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року заступник прокурора Харківської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державного підприємства (далі - ДП) «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державного агентства лісових ресурсів України до ОСОБА_1 , Харківської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності, повернення земельної ділянки, в якому просив суд: визнати незаконним та скасувати пункт 19 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 25 квітня 2012 року № 706/12 та пункт 15 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 17 квітня 2013 року № 1107/132, якими ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою та передано у власність земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати незаконними та скасувати свідоцтва на право власності ОСОБА_1 на земельні ділянки; скасувати рішення про їх державну реєстрацію та зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельні ділянки.

При цьому, посилався на те, що ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» та Державне агентство лісових ресурсів України належно не захищають права держави, не звертаються до суду з позовом самостійно, незважаючи на те, що спірні земельні ділянки, на думку прокурора, були передані в приватну власність незаконно.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2019 року у складі судді Попраса В. О. позов заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державного агентства лісових ресурсів України залишено без розгляду на підставі пунктів 1, 2 частини першої статті 257 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Саме лише посилання у позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. Прокурор в позовній заяві не зазначає, на захист якого саме інтересу держави, окрім як формальної вказівки на порушення порядку органом місцевого самоврядування вилучення та передачі земель державної власності у приватну, він виступає, не визначено у чому саме полягає неможливість або неналежність захисту інтересів держави ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» та Державним агентством лісових ресурсів України.

Суд вказав, що участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді спору. Крім того, дотримання прокурором встановленої Законом України «Про прокуратуру» процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державного агентства лісових ресурсів України задоволено.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що районний суд безпідставно вказав, що прокурор належно не мотивував підстави звернення до суду в інтересах держави, оскільки на виконання статті 56 ЦПК України і частин третьої, четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» та Державним агентством лісових ресурсів України, які не вжили заходів до оспорювання підстав та права власності відповідача на спірні земельні ділянки у судовому порядку (тобто навів підставу для представництва інтересів держави). Зазначив, що порушення порядку вилучення та передачі лісових земель державної власності у приватну власність призводить до нераціонального використання лісів, фактично необґрунтованого вилучення земель лісогосподарського призначення, порушує особливий правовий режим їх використання, призводить до руйнації лісового середовища як окремого біологічного компонента навколишнього природного середовища (тобто навів підстави для звернення з позовом).

ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» та Державне агентство лісових ресурсів України після відкриття кримінального провадження, про що ДП було повідомлено листом, свою позицію щодо порушення інтересів держави жодним чином не висловили, про наміри самостійно звернутися з позовом чи провести перевірку щодо виявлених прокуратурою фактів не заявили, водночас не спростували й твердження прокурора щодо виявлених порушень законодавства. Такі дії, на думку суду, були правильно оцінені прокурором як бездіяльність.

Апеляційний суд врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (№ 12-194гс19).

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу районного суду.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2020 року до Верховного Суду, Харківська міська рада, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу районного суду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення статті 131-1 Конституції України, статтю 56 ЦПК України, статтю 23 Закону України «Про прокуратуру» та скасував ухвалу районного суду про залишення позову заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державного агентства лісових ресурсів України без розгляду.

Зазначає, що сам по собі факт відсутності реакції ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державного агентства лісових ресурсів України на відкриття кримінального провадження не може бути підставою для звернення прокурора до суду з відповідним позовом. Вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що прокурором не обґрунтовано наявності підстав для представництва інтересів держави в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державного агентства лісових ресурсів України, що свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності та є підставою для залишення позову без розгляду, відповідно до пункту 1 частини першої статті 257 ЦПК України.

Касаційна скарга Харківської міської ради також мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення статті 131-1 Конституції України, статтю 56 ЦПК України, статтю 23 Закону України «Про прокуратуру» та скасував ухвалу районного суду про залишення позову заступника прокурора Харківської області, в інтересах держави в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державного агентства лісових ресурсів України без розгляду.

Вважає, що заступником прокурора Харківської області не було доведено належними та допустимими доказами бездіяльність Державного агентства лісових ресурсів України та ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», тому не було підтверджено підстав для представництва інтересів останніх у суді. Зазначає, що судом апеляційної інстанції не застосовано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 18 серпня 2020 року у справі № 914/1844/18.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційні скарги

У листопаді 2020 року ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вказує на те, що суд апеляційної інстанції повно та правильно встановив обставини справи, надав їм правильну правову оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, тому просить залишити оскаржувану постанову без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

У листопаді 2020 року Харківська міська рада подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вказує на те, що доводи його скарги є обґрунтованими, оскільки прокурором не доведені підстави для звернення до суду з позовом в інтересах держави, тому, вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити.

У січні 2021 року начальник управління представництва інтересів держави в суді Харківської обласної прокуратури подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу Харківської міської ради, в якому вказує на те, що її доводи є безпідставними та не спростовують висновків апеляційного суду, оскільки підставою для подання позову прокурором в інтересах держави в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державного агентства лісових ресурсів України стало те, що вони були обізнані в порушенні земельного законодавства, проте тривалий час самі з позовом до суду не зверталися, тому просить залишити оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін, а касаційну скаргу міської ради - без задоволення.

У лютому 2021 року ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу Харківської міської ради, проте колегія суддів не бере його до уваги, оскільки його надіслано з пропуском визначеного судом строку для подання відзиву, а тому він залишається без розгляду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою Харківської міської ради.

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2021 року справу призначено до розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги ОСОБА_1 та Харківської міської ради задоволенню не підлягають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 257 ЦПК України.

Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень.

З метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставою для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Звертаючись з позовом в інтересах держави в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державного агентства лісових ресурсів України прокурор зазначав, що ДП було відомо про вибуття з його постійного користування спірних земельних ділянок, оскільки ним було отримано лист слідчого Шевченківського ВПГУНП в Харківській області від 29 грудня 2017 року щодо досудового розслідування кримінального провадження № 0000049 від 02 вересня 2015 року, проте до цього часу, ні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», ні Державне агентство лісових ресурсів України не вживали жодних заходів з метою повернення у власність держави спірних земельних ділянок.

Скасовуючи судове рішення суду першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду до цього суду, апеляційний суд правильно виходив із того, що прокурором належно обґрунтовано наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» та Державного агентства лісових ресурсів України.

ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» та Державне агентство лісових ресурсів України після відкриття кримінального провадження, про що ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» було повідомлено листом, свою позицію щодо порушення інтересів держави жодним чином не висловили, про наміри самостійно звернутися з позовом чи провести перевірку щодо виявлених прокуратурою фактів не заявили, водночас не спростували й твердження прокурора щодо виявлених порушень законодавства. Такі дії правильно оцінені прокурором та судом, як бездіяльність зазначених осіб.

Доводи касаційних скарг про те, щосуд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення статті 131-1 Конституції України, статтю 56 ЦПК України, статтю 23 Закону України «Про прокуратуру» та скасував ухвалу районного суду про залишення позову заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державного агентства лісових ресурсів України, без розгляду, не заслуговують на увагу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу відповідно до положення частини четвертої статті 56 ЦПК України.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (№ 12-194гс19), який апеляційний суд правильно застосував.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд при розгляді справи правильно врахував вказаний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, оскільки судом було встановлено, що ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» було отримано лист слідчого Шевченківського ВПГУНП в Харківській області від 29 грудня 2017 року щодо досудового розслідування кримінального провадження № 0000049 від 02 вересня 2015 року, а, отже, й було відомо про вибуття з його постійного користування спірних земельних ділянок, проте до цього часу, ні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», ні Державне агентство лісових ресурсів України не вживали жодних заходів з метою повернення у власність держави спірних земельних ділянок.

Посилання касаційної скарги Харківської міської ради на те, що судом апеляційної інстанції не застосовано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 18 серпня 2020 року у справі № 914/1844/18, не заслуговує на увагу, оскільки правові висновку в наведеній постанові не суперечать висновкам, наведеним апеляційним судом у справі, що переглядається, та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про те, що прокурором у даному випадку було належно обґрунтовано представництво держави у суді, а також обізнаність та бездіяльність відповідних органів, які повинні захищати інтереси держави у спірному питанні.

Отже, вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційних скарг, не можуть бути підставами для скасування постанови суду апеляційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження в апеляційному суді з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційних скарг висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість його постанови не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та Харківської міської ради залишити без задоволення

Постанову Харківського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк