Номер провадження: 22-ц/813/3184/21
Номер справи місцевого суду: 501/2498/16-ц
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Стадніченко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 квітня 2019 року, постановленого під головуванням судді Смирнова В.В., повний текст рішення складений 22 квітня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває в спільній частковій власності, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває в спільній частковій власності, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

- визнати за нею право власності на 22/50 частки, а за ОСОБА_1 на 3/25 частки житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , - та в цілому складається з житлового будинку літ.»А», загальною площею 93,1 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., та господарських будівель: сараїв літ. «З,И», вбиральні літ. «Н», літньої кухні літ. «О», навісу літ. «о», літнього душу літ. «П», навіс - літ. «Р», навіс літ. «С», навіс літ. «Т», воріт № 1, огорожі № 2, цистерни № 3, воріт № 4;

- поділити житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями між співвласниками в натурі шляхом виділення ОСОБА_2 22/25 частки, що складаються із житлового будинку літ. «А» квартира АДРЕСА_2 ; ОСОБА_1 3/25 частки, що складається з житлового будинку літ. «А» квартира АДРЕСА_3 ;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі судового збору за пред`явлення позову та забезпечення доказів в сумі 8978,56 грн., а також витрати за проведення судової експертизи в сумі 6833,76 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн.

В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що вона є власником 21/50 частини житлового будинку з господарчими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Власником інших 29/50 частин є ОСОБА_1 на підставі договору міни від 04.08.2005 року. Вказані частки були розраховані станом на 1991 рік.

Оскільки, частки співвласників змінилися та на даний час не відповідають дійсності, позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому з урахуванням проведеної експертизи просила про розподіл часток, які знаходяться у спільній власності позивача та відповідача.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 22/25 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , - та в цілому складається з житлового будинку - літ.»А», загальною площею 93.1 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., та господарських будівель: сараїв літ. «З,И», вбиральні літ. «Н», літньої кухні - літ. «О», навісу - літ. «о», літнього душу - літ. «П», навіс - літ. «Р», навіс віт. «С», навіс - літ. «Т», воріт № 1, огорожі № 2, цистерни № 3, воріт № 4.

Поділений житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в натурі шляхом виділення:

- ОСОБА_2 22/25 частки, що складається із житлового будинку літ. «А» квартира АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_1 3/25 частки, що складаються із житлового будинку літ. «А» квартира АДРЕСА_3 .

Вирішено питання про судові витрати.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову повністю,посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд безпідставно змінив розміри часток позивачки та відповідача, здійснив поділ спірного майна в натурі у відповідності до безпідставно зміненого розміру часток співвласників, без присудження відповідачеві компенсації за зменшення його частки та з порушенням вимог державних будівельних норм, визнав за ОСОБА_2 право власності на реконструйоване та новостворене нерухоме майно з порушенням встановленого законом порядку набуття права власності, також зазначив, що оскаржуване рішення безпосередньо стосується прав і обов`язків осіб, які не були залучених судом першої інстанції до участі у справі.

Відзиву до суду надано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , представника ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ майна, що перебуває в спільній частковій власності, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 в установленому порядку побудувала на належній їй на праві приватної власності земельній ділянці та здала в експлуатацію вказане вище майно, яке не може вважатись самочинним, проте підставою для відмови ОСОБА_2 у державній реєстрації стала саме відсутність письмової заяви співвласників ( ОСОБА_1 ) про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, за наступних підстав.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно рішення Іллічівської міської ради народних депутатів №297 від 20.04.1989 року, оформлено право власності на житловий будинок загальною площею 46,5 кв.м., в тому числі житлової 32,2 кв.м., а також самочинно побудовані будівлі: сарай літ. «Г», сарай літ. «Ж», сарай літ. «Д», на підставі якого було видано свідоцтво на ім`я ОСОБА_5 (а.с.144 т. 2).

На підставі рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради народних депутатів №770/15 від 26.10.1989 року, визнано право власності на самочинно переобладнане приміщення кладової літ «В» в жиле приміщення на ім`я ОСОБА_6 (а.с.146 т.2).

На підставі рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради народних депутатів №771 від 19.09.1991 року, визнано право власності ОСОБА_7 на самовільно перебудовану кладову літ. «В» в житлову; затверджено акт про закінчення будівництва (переобладнання) приміщення кладової (а.с.147 т.2).

Згідно копії договору купівлі-продажу від 30.10.1991 року, ОСОБА_5 продав ОСОБА_6 1/4 частини житлового будинку і в користування покупця переходить літ. «А» переобладнана з кладової літ. «В» житлова 2-3 14,4 кв.м. і 1/2 огорожі №2 (а.с.148-149 т. 2).

На підставі рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради народних депутатів №224 від 24.03.1993 року за ОСОБА_6 визнано право власності на сіни «а» (де розмістив кухню площею 7,2 кв.м., санвузол 4,3 кв.м.), тамбур «а1» ( площею 3.2 кв.м.), сараї «З» і «Л», кладову сарай «И», навіс «К» (а.с.50 інвентаризаційної справи) (а.с. 18 т. 1).

Згідно копії договору купівлі-продажу від 13.01.1997 року, ОСОБА_5 продав ОСОБА_6 17/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються в цілому з кам`яного будинку літ. «А», загальною площею 46,6 кв.м., з господарськими спорудами: «Б, Ж, З, Л» - сараї, «Д» - душ, «К» - навіс, «И» - сарай кладова, «1-3» дворові споруди. В користування перейшло в літ. «А» приміщення 1-4 - житлова, площею 16.1 кв.м. (а.с. 150 т. 2).

ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.2002 року, після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав 29/50 частин житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 , та складається в цілому з одного жилого кам`яного будинку, житловою площею 46,6 кв.м., що розташований, на земельній ділянці 0,20 га, з господарчими спорудами «Б, Ж, З, Л» - сараї, «Д» - літній душ, «І» - сарай-кладова, № 1-3 дворові споруди (а.с. 11 т. 1).

На підставі договору міни від 09 липня 2005 року, укладеним між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , до ОСОБА_9 у власність перейшло 29/50 частин житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 , та складається в цілому з одного бутового будинку літ «А», «Д» - літній душ, «Ж,З,И, Л» - сараї, «К» - навіс, «М» - вбиральня, № 1-4 дворові споруди, житловою площею 46,6 кв.м, загальна площа будинку 75,6 кв.м., що розташований на земельній ділянці комунальної площі 2025 м2 (а.с. 10 т.1).

За договором міни від 04.08.2005 року, укладеним між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , до ОСОБА_1 у власність перейшло 29/50 частин житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 , та складається в цілому з одного жилого кам`яного будинку, житловою площею 46,6 кв.м., що розташований, на земельній ділянці 0,20 га, з господарчими спорудами «Б, Ж,З, Л» - сараї, «Д» - літній душ, «І» - сарай-кладова, № 1-3 дворові споруди (а.с. 73 т. 1).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.12.2005 року, ОСОБА_2 , отримала у спадок після смерті ОСОБА_6 , 21/50 частини житлового будинку з господарчими спорудами , що в цілому складається з одного житлового будинку, житловою площею 46,6 кв.м, що розташований на земельній ділянці приватної власності , розміром 0,20 га, з господарськими спорудами «Д»- літній душ, «Ж,З,И, Л» - сараї, «К» - навіс, «М» - вбиральня, № 1-4 дворові споруди, що знаходяться в АДРЕСА_1 . У користування спадкоємиці переходить із приміщень житлового будинку літ «А»: 2-4 (1-4)- жила -16,1 кв.м., літ «А1»:2-3 жила 14,4 кв.м., 1/2 частка забору літ «2», літ «а», літ «а1» (а.с. 9 т. 1).

Нотаріусом ОСОБА_10 , зазначено, що оскільки в примітці довідки-характеристики, виданої КП «БТІ» м. Іллічівська 18.10.2005 року, було вказано,що згідно розпорядження Іллічівської міської адміністрації № 224 від 24.03.93 року на споруди літ «а», «а1» - визнано право власності за ОСОБА_6 , то в свідоцтво про право на спадщину були внесені ці споруди. (а.с. 33 т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради за № 680 від 26.08.2010 року, погоджено ОСОБА_2 прибудову бані до індивідуального житлового будинку на присадибній ділянці по АДРЕСА_4 , та запропоновано повідомити інспекцію ДАБК щодо початку виконання будівельних робіт (а.с. 195 т. 2).

ОСОБА_2 у вересні 2010 року звернулась до інспекції ДАБК з повідомленням про початок виконання будівельних робіт (а.с. 201 т. 2).

Відповідно до декларації про готовність до експлуатації об`єкта будівництва, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, зареєстрованого відділом ДАБК 13.04.2016 року, загальна площа нежитлових будівель об`єкта літ «О», літ «а3», літ «С» - 99,9 кв.м. (а.с. 45-46 т. 1).

Державним реєстратором відмовлено ОСОБА_2 у державній реєстрації права власності з підстав розбіжностей загальної та житлової площі житлового будинку, а також відсутності заяви співвласника про розподіл часток у спільній власності (а.с. 48 т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до будівельного паспорту, наданого ОСОБА_2 , під час розгляду справи у суді апеляційній інстанції, експлікація приміщень житлового будинку, яка була погоджена на виконання будівельних робіт загальною площею 61,7 кв.м. житловою 30,5 кв.м, та зазначена наступним чином: 2-1 коридор, площею 5.3 кв.м, 2-2 кімната відпочинку 10 кв.м., 2-3 баня (парна) 4.4 кв.м., 2-4 кухня 7.2. кв.м., 2-5 санвузол 4.3. кв.м., 2-6-житлова 14.4 кв.м., 2-7 житлова 16,1 кв.м. (а.с. 181 т. 2).

ОСОБА_2 звертаючись до суду просила визнати за нею право власності на 22/25 частки житлового будинку, поділити його та виділити в натурі з житлового будинку літ. «А» квартира АДРЕСА_2 : 2-1 коридор площею 5,2 кв.м.; 2-2 передпокій площею 9,1 кв.м.; 2-3 парна площею 5,2 кв.м.; 2-4 житлова кімната площею 14,5 кв.м.; 2-5 житлова кімната площею 16,3 кв.м.; 2-6 санвузол площею 3,1 кв.м.; кухня площею 9,3 кв.м., а всього загальна площа 62,7 кв.м., житлова 30,8 кв.м.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 посилалася на те, що нею у встановленим законом порядку отримана декларація про готовність, що є підставою для визнання права власності.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається не відповідність ані загальної площі, ані житлової площі, які зазначені ОСОБА_2 у будівельному паспорті за 2010 року, який було складено на початок виконання будівельних робіт, з технічним паспортом, який було складено у 2015 році, та який в подальшому був підставою для отримання декларації про готовність об`єкту.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 6.23-6.36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19) зазначено, що:

«за положеннями частини першої статті 376 ЦК України (у редакції, чинній станом на час звернення до суду із цим позовом) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього».

З матеріалів справи також вбачається, що дійсно на підставі розпорядження Іллічівської міської адміністрації № 224 від 24.03.93 року на споруди літ «а», «а1» - визнано право власності за ОСОБА_6 , які також були внесені в свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 .

Отже, шляхом хронологічного дослідження проведення технічних інвентаризацій і зміни часток власників житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , судом встановлено, що визнання права власності на споруди літ «а», «а1» призвело до зміни часток співвласників , які за перерахунком часток на 2010 рік, не зверталися та зміни до правовстановлюючих документів не проводились.

Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Також, відповідно до ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Згідно із ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до позовних вимог ОСОБА_2 , остання просить визнати за нею право власності на 22/25 часток будинку, яка складається з коридору площею 5.2 кв.м., передпокію площею 9.1 кв.м, парна площею 5.2 кв.м., житлових кімнат 14.5 кв.м та 16.3 кв.м., санвузол площею 3.1 кв.м, кухні площею 9.3 кв.м., а всього загальною площею 62.7, житловою 30.8 кв.м.

Відповідно до п. 3.3. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна (затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 N 55 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 р. за N 774/14041), за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

Згідно з п. 3.11.Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, за наявності самочинно збудованих (реконструйованих,

перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону. Самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються.

З технічного паспорту житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_4 , вбачається, що житловий будинок під літ «А», загальною площею 93,1 кв.м., житловою 46,9 кв.м., який складається складається:

по кв. 1 - з коридору (1-1) площею 6.3 кв.м., житлова (1-2)- площею 16.1 кв.м., кухні (1-3)- площею 8,0 кв.м., загальною площею 30,4 кв.м., житлова 16.1 кв.м.;

по кв. 2 з коридору (2-1) площею 5.2 кв.м., передпокію (2-2) 9.1 кв.м., парна (2-3) площею 5.2, житлова (2-4) 14.5 кв.м., житлова (2-5) 16.3 кв.м., санвузол (2-6) 3.1. кв.м., кухня (2-7) 9.3. кв.м., загальною площею 62,7 кв.м., житловою 30,8 кв.м. (а.с. 19-25 т. 1).

З матеріалів інвентарної справи вбачається, що ОСОБА_6 на праві власності належала житлова кімната площею 14,4 кв.м., сіни «а» (де розміщено кухню площею 7,2 кв.м., санвузол 4.3 кв.м.), тамбур «а1» ( площею 3.2 кв.м.), житлове приміщення, площею 16.1 кв.м., які в подальшому успадкувала ОСОБА_2 .

З позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що вона просить визнати на нею право власності на приміщення, позначені в технічному паспорті, як кв. АДРЕСА_2 , загальною площею 62,7 кв.м., житловою 30,8 кв.м., та перерахувати частки, визначивши її частку 22/25.

Колегія суддів приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про розподіл часток будинку, з тих підстав, що на цей час у домобудівні відсутні приміщення, які успадкувала ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_6 , а саме сіни «а» (де розміщено кухню площею 7,2 кв.м., санвузол 4.3 кв.м.), тамбур «а1» (площею 3.2 кв.м.), з тих підстав, що самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються.

Доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України, є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, ураховуючи, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підстави, встановлені статтею 376 ЦПК України для його скасування судом апеляційної інстанції та відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1240,20 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 квітня 2019 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Стягнути на користь держави у спеціальний фонд Державного бюджету України з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір за розгляд апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції у розмірі 1240 гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 13 грудня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда