ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2020 року по справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що між сторонами встановлені фактичні відносини з приводу надання послуг водопостачання та водовідведення, згідно Рішення Дніпропетровської міської ради №526 від 20.04.1995 року, у зв`язку із чим, на ім`я основного квартиронаймача ОСОБА_2 , як абонента відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаним особовим рахунком утворилась заборгованість через несплату послуг, яка в загальному розмірі складає 55 134,43 грн., з якої: сума основного боргу 23 297,24 грн.; 3% річних 5346,17 грн.; інфляція 26 491,02 грн..

На підставі вищевикладеного позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просить стягнути солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 загальну суму боргу по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення солідарно в розмірі 55 134,43 грн. та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2020 року позов задоволено та ухвалено стягнути солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 на користь КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення в сумі 55 134,43 грн., з якої: сума основного боргу 23 297,24 грн.; 3% річних 5346,17 грн.; інфляція 26 491,02 грн.; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради надає послуги водопостачання та водовідведення у м. Дніпропетровську за адресою: АДРЕСА_1 , за якою проживає ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 . На ім`я ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно наданої позивачем виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, заборгованість, що в загальній сумі становить 55 134,43 грн., з якої: сума основного боргу 23 297,24 грн.; 3% річних 5346,17 грн.; інфляція 26 491,02 грн. (а.с.4-6).

Користувачі послугами за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язані нести витрати, пов`язані з водопостачанням та водовідведенням, оплачувати комунальні послуги щомісячно в строки, встановлені відповідно до п. 4, 7, 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів в повному обсязі не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правовідносини з приводу водопостачання та водовідведення регулюються нормами Законів України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про питну воду та питне водопостачання».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законом.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житловою - комунальних послуг.

Відповідно до ст. 68 ЖК УРСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

За ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання, підстави виникнення яких передбачені у ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору, вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.

За вимогами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умовне допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами, та вноситься у встановлені строки.

Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживачів з моменту користування цими послугами.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивачем надавались відповідачам послуги з централізованого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до розрахунку суми заборгованості за період з січня 1999 року по червень 2019 року заборгованість відповідачів за надані послуги водопостачання та каналізації складає 55 134,43 грн., з якої: сума основного боргу 23 297,24 грн.; 3% річних 5346,17 грн.; інфляція 26 491,02 грн..

Відповідачі мали змогу відмовитись від отримання певних послуг по даній квартирі (відключення водопостачання холодної та гарячої води, водовідведення, теплопостачання, постачання газу, тощо), відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», так як невзмозі за них сплачувати належним чином, але не скористалися цією можливістю.

Разом із тим, суд першої інстанції, призначивши справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи, ухваливши заочне рішення по справі, неповно з`ясував фактичні обставин цієї справи та позбавив відповідачів надати свої заперечення по даній справі.

Оскільки відповідачі користуються послугами КП «Дніпроводоканал», але оплату за послуги підприємства не здійснюють, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Посилання апелянта на непроживання в зазначеному житловому приміщенні не підтверджене належними доказами.

Окрім того, пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, передбачено, що споживач має право на зменшення розміру оплати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Так, апелянтом не надано доказів, що вона повідомляла КП «Дніпроводоканал» шляхом подання відповідної письмової заяви про свою відсутність за адресою реєстрації та отримання послуг або про відсутність інших зареєстрованих осіб.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач у встановленому законом порядку відмовилася від надання послуг КП «Дніпроводоканал», а також доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати.

В той же час, доводи апеляційної скарги щодо пропуску КП «Дніпроводоканал» строку позовної давності заслуговують на увагу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі 200/11343/14-ц.

Оскільки у справі було ухвалено заочне рішення, а з матеріалів справи не вбачається належного повідомлення відповідачів по справі, в заяві про перегляд заочного рішення суду зазначалось про пропуск позивачем строку позовної давності, колегія суддів дійшла висновку про те, що клопотання апелянта в апеляційній скарзі про застосування позовної давності підлягає розгляду апеляційним судом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути заборгованість за період з січня 1999 року по червень 2019 року.

З зазначеним позовом КП «Дніпроводоканал» звернулось до суду 03 грудня 2019 року.

Отже, з урахуванням встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, стягненню підлягає заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за період з грудня 2016 року по листопад 2019 року (з врахуванням наданого позивачем розрахунку) в розмірі 2299,98 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають, оскільки вони є необґрунтованими та не доведеними.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині періоду стягнення та розміру заборгованості по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення.

Крім того, згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , тоді як ОСОБА_3 , зареєстрованою за цією адресою не значиться. А отже позовні вимоги до ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

З огляду на зазначене з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь КП «Дніпроводоканал», з врахуванням строку позовної давності підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 2299,98 грн.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України КП «Дніпроводоканал» має право на компенсацію відповідачами суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 80,10 грн., тобто з кожного відповідача по 20,03 грн.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги з КП «Дніпроводоканал» на користь ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 305,20 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2020 року скасувати.

Позов Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення в сумі 2299,98 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради судовий збір з кожного по 20,03 грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1305,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко