СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16496/17

пр. № 2/759/125/21

02 лютого 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головування судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Щербині А.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, визнання частково недійсним договору дарування, визнання права власності в порядку спадкування, третя особа - П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора,

встановив:

Державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Мазур О.Ю. 27.01.2017 року ОСОБА_5 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , за реєстровим №11-32, та на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 за реєстровим №11-3.

13.02.2017 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 , про що було укладено договір дарування, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко І.Є. за реєстровим №86.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

ОСОБА_1 в листопаді 2017 року заявив позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , за яким просив визнати недійсними наведені вище свідоцтва про право на спадщину та договір дарування (в частині права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 ), а також визнати за ним право власності на 1/6 часку квартири АДРЕСА_1 , та на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 не мав права на спадкування, оскільки заповіт ОСОБА_6 на його користь втратив чинність, а тому спадщина мала бути розподілена за законом на спадкоємців першої черги, які є сторонами у справі.

Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 09.11.2017р.

На забезпечення позову ухвалою суду від 09.11.2017р. накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим ухвалою суду від 22.10.2018 року провадження у справі зупинене, до вступу правонаступників померлого.

Спадщину після ОСОБА_7 прийняв ОСОБА_3 , в порядку спадкування за заповітом (див. спадкову справу).

Тому, ухвалою суду від 13.06.2019 року провадження у справі поновлене зі стадії підготовчого провадження.

Позивач подавав заяву про зміну вимог позову, проте в наступному відмовився від неї, просив розглянути позов за первісних вимог.

30.11.2020 року підготовче провадження закінчене, справа призначена до розгляду по суті, про що судом постановлена ухвала, що занесена до протоколу судового засідання.

Позивач та його представник в судовому засіданні на вимогах позову наполягали, останній надав пояснення, що по суті зводяться до викладеного в позовній заяві.

Відповідач та його представник просили в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю, остання надала пояснення, що зводяться до викладеного у відзиві та інших заявах.

Завідувач П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. надіслала заяву про розгляд справи без участі представника контори, позиції щодо спору не навела.

Вислухавши сторони, дослідивши надані докази суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Так, зі спадкової справи, що заведена в П`ятнадцятій Київській державній нотаріальній конторі до майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що спірні свідоцтва про спадщину видані нотаріусом на підставі заповіту від 23.04.1999 року, що посвідчений державним нотаріусом Вісімнадцятої київської державної нотаріальної контори Коновал З.Ф. за реєстровим №2-1757, відповідно до якого ОСОБА_6 на випадок смерті розпорядилась, що все належне їй рухоме та нерухоме майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті буде належати їй та на що вона за законом буде мати право, передати ОСОБА_5 .

Дійсно у Спадковому реєстрі даний заповіт має статус чинного.

Проте, поза увагою нотаріуса залишилось те, що ОСОБА_6 в наступному неодноразово складала нові заповіти, якими розпоряджалась належним їй майном, як в цілому так і щодо визначеного майна, на користь інших осіб.

Зокрема заповітом від 13.11.2010 року, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Громовою О.П. за реєстровим №5457, ОСОБА_6 розпорядилась всім своїм майном на користь ОСОБА_1 .

Статтею 1254 ЦК України, разом з іншим встановлено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт . Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

За таких обставин та вимог закону, суд погоджується з позивачем, що заповіт ОСОБА_6 23.04.1999 року був скасований новими заповітами, а запис у Спадковому реєстрі про чинність цього заповіту є помилковим.

Той факт, що заповіт на користь позивача було скасовано за заявою заповідача, не слугує підставою для відновлення попередніх заповітів

З огляду на витяг зі Спадкового реєстру вбачається, що на час відкриття спадщини був чинним лише заповіт посвідчений 12.07.2012 року приватним нотаріусом КМНО Толстіковою О.М. за реєстровим №3715, відповідно до якого ОСОБА_6 заповіла квартиру АДРЕСА_1 . Проте дана установа правом на спадщину, з огляду на спадкову справу, не скористалась.

Тому, спадщина після ОСОБА_6 мала б бути розподілена між спадкоємцями в порядку спадкування за законом, а саме між дітьми спадкодавця ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , які своєчасно подали відповідні заяви про прийняття спадщини. ОСОБА_5 до кола спадкоємців, з огляду на матеріали спадкової справи, не входив.

Отже, спірні свідоцтва про право на спадщину видані особі, яка не має права на спадкування, а відтак вони підлягають визнанню недійсними відповідно і на підставі ст. 1301 ЦК України.

Згідно зі ст. 203 ч. 1 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правом вчиняти до майна будь-які дії, які не суперечать закону, згідно зі статтею 319 ч.2 ЦК України, наділений тільки власник цього майна.

Оскільки, ОСОБА_5 , в порядку визначеному законом, не набув право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 , то він не міг і розпорядитись цим майном, а відтак суд вважає за необхідне визнати недійсним спірний договір дарування від 13.02.2017 року, в частині дарування Ѕ частки квартири, на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, як такий, що суперечить вимогам цивільного законодавства.

Доводи відповідача про те, що позивач не має права на спадкування суперечать доказам у справі.

Інші доводи відповідача на свій захист є надуманими.

Наведеними рішеннями, суд фактично повернув сторони у стан, що передував порушенню прав, а відтак позивач має можливість оформити спадщину в загальному порядку, тобто через нотаріуса.

Отже, вимоги позову в частині визнання права власності на спадкове майно заявлені позивачем зайво і задоволенню не підлягають.

Судові витрати, за вказаних рішень, мають бути розподілені між сторонами пропорційно задоволеної частки вимог, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову не надходило.

На підставі наведених в рішенні норм закону, керуючись ст.ст. 10-13, 77-80, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, визнання частково недійсним договору дарування, визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , що видане ОСОБА_5 державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Мазур О.Ю. 27 січня 2017 року за реєстровим №11-32.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 , що видане ОСОБА_5 державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Мазур О.Ю. 27 січня 2017 року за реєстровим №11-31.

Визнати недійсним договір дарування, що укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і посвідчений 13 лютого 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко І.Є. за реєстровим №86, в частині дарування Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 (загальна площа 114,4 кв.м., житлова площа 67,4 кв.м.)

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПД НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПД НОМЕР_2 ) 1920 (одна тисяча девятсот двадцять) грн. судового збору.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення.

Повне рішення виготовлено 17.02.2021 року.

Можливість отримати інформацію щодо справи, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://sv.ki.court.gov.ua.

Головуючий Сенько М.Ф.