У Х В А Л А

15 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 520/5811/13

провадження № 61-1248ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Рогом Сергієм Івановичем, на постанову Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів. З урахуванням збільшення позовних вимог позивачка просила стягнути кошти у розмірі 10 798 585, 30 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2015 року в позові відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси 05 грудня 2019 року позов задоволений частково. Стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 6 379 928,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Ухваливши рішення, суд першої інстанції виходив з того, що те, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 583 000,00 дол. США, з яких 375 000,00 дол. США спрямовані на придбання 30% акцій Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортуна» (далі - ТОВ «Фортуна»), а 207 500,00 дол. США - на придбання 70% ТОВ «Фортуна». ОСОБА_1 не заперечував у судовому засіданні отримання у 2008 році від ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 59 600,00 дол. США і 55 000,00 грн, витрачених на утримання майна ТОВ «Фортуна» (власниками якого на той час були ОСОБА_1 і ОСОБА_3 ).

Суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів у розмірі 267 100,00 дол. США, що за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення становить 6 379 928,00 грн, як отримані ним безпідставно і не повернуті позивачу.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 05 грудня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову частково.

Стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 7 449 450,00 грн.

Суд апеляційної інстанції встановив, що загальна сума отриманих ОСОБА_1 коштів в рахунок придбання ОСОБА_2 70% частки у статутному капіталі ТОВ «Фортуна» становить 500 000,00 дол. США.

Згідно з розписками від 15 лютого 2008 року, від 22 березня 2008 року, від 29 березня 2008 року, від 29 березня 2008 року, від 29 травня 2008 року ОСОБА_1 в рахунок придбання ОСОБА_2 70% частки у статутному капіталі ТОВ «Фортуна» передано ОСОБА_3 кошти на загальну суму 265 000,00 дол. США.

Таким чином, апеляційний суд встановив, що різниця між отриманими ОСОБА_1 коштами, які він зобов`язався передати ОСОБА_3 в рахунок придбання ОСОБА_2 70% частки у статутному капіталі ТОВ «Фортуна», та фактично переданими ним ОСОБА_3 коштами, становить 235 000,00 дол. США.

Отже, позов ОСОБА_2 у частині стягнення зі ОСОБА_1 коштів, що підлягали передачі ним ОСОБА_3 , у рахунок придбання ОСОБА_2 70% частки у статутному капіталі ТОВ «Фортуна», є частково обґрунтованими та відповідно підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача безпідставно набутих коштів у розмірі 7 449 450,00 грн.

У січні 2021 року ОСОБА_1 через адвоката Рога С. І. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року.

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, судовий збір сплачено.

Згідно з частиною другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Як на підставу касаційного оскарження, заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі №905/2559/17; постановах Верховного Суду від20 березня 2018 року у справі № 161/6125/17, від 16 травня 2019 року у справі № 302/1143/16-а, від 21 жовтня 2019 року у справі № 804/4871/18, від 17 грудня 2019 року у справі № 808/1914/18, від 24 грудня 2019 року у справі № 810/3214/18, від 16 грудня 2020 року у справі № 579/968/17, від 02 вересня 2020 року у справі № 417/7171/19, від 12 серпня 2020 року у справі № 347/2115/17, від 10 червня 2020 року у справі № 366/2099/17.

Заявник зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням інстанційної юрисдикції; справа розглянута без його участі, що порушує його право на справедливий суд; не розглянуті клопотання про застосування позовної давності та долучення доказів до матеріалів справи (висновку судово-економічної експертизи).

Заявник також зазначив, що підставою оскарження судового рішення є пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України, відхилення судом клопотання відповідача про закриття провадження у зв`язку з тотожністю спору, який вирішено в іншій справі (№ 1512/2-36/11).

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1, 4 частини другої статті 389, пунктом 5 частини першої, частини третьої статті 411 ЦПК України, для відкриття провадження.

У касаційній скарзі заявник просить зупинити виконання постанови Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року, посилаючись на те, що воно підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи те, що доводи заявника ґрунтуються на припущеннях, оскільки доказів щодо примусового виконання судового рішення не надано та інших обґрунтованих підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання оскарженого рішення суду або його виконання не наведено, заява ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року до закінчення перегляду в касаційному порядку задоволенню не підлягає.

Касаційну скаргу подано з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 392, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Відкрити касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Рогом Сергієм Івановичем.

Витребувати із Київського районного суду м. Одеси матеріали цивільної справи № 520/5811/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Відмовити у зупиненні виконання постанови Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 16 березня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко