Єдиний унікальний номер: 223/895/20
Провадження номер: 2/223/61/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дочинець С.І., при секретарі Лифенко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що має 14 років стажу роботи у шкідливих та важких умовах праці з повним робочим днем під землею, які пов`язані з підприємством вугільної промисловості - ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» у період з 16 травня 2006 року по 19 травня 2020 року, за професією машиніст гірничих виїмкових машин. Позивача 19 травня 2020 року було звільнено з підприємства за станом здоровя, в порядку п. 2 ст. 40 КЗпП України. Так, 19 січня 2020 року при виконанні трудових обов`язків на підприємстві з ОСОБА_1 , стався нещасний випадок, внаслідок якого останнього було травмовано та визначено ступінь втрати професійної працездатності у 80%, визнано позивача інвалідом другої групи. Внаслідок отриманих на виробництві травм ОСОБА_1 було звільнено з підприємства у віці 32 років. Однак, відповідачем при звільненні позивача не було проведено з останнім розрахунок всіх належних йому сум. Станом на 20 серпня 2020 року ДП «Шахтоуправління «Південнодонбське №1» було погашено заборгованість у розмірі 54072,89 гривень.

ОСОБА_1 було звільнено 19 травня 2020 року, як вбачається з листа відповідача від 04 листопада 2020 року №2791 середньоденна заробітна плата позивача становить 607,82 гривень. Остаточним днем погашення заборгованості є 19 серпня 2020 року. Період затримки розрахунку при звільненні складає 63 робочих дні. Отже, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 19 травня 2020 року по 19 серпня 2020 року, включно, складає 38292,66 гривень.

Окрім того, незаконні дії відповідача щодо не своєчасного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні, поставили останнього у скрутне матеріальне становище, яке унеможливило забезпечення нормального існування позивача та членів його сім`ї, що вимагало від останнього додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку джерел для забезпечення його життя та життя його сім`ї, що вплинуло на фізичний та психологічний стан здоров`я ОСОБА_1 . Позивач за наслідками отриманої травми значний час змушений відвідувати медичні заклади, проходити постійне профілактичне лікування, обстеження та консультації у медичних спеціалістів, тобто знаходитись під постійним наглядом лікарів та приймати ліки. У продовж з січня по серпень 2020 року ОСОБА_1 неодноразово проходив лікування та різноманітні обстеження в медичних закладах, в той час коли відповідачем порушено терміни розрахунку при звільненні та не зважаючи на ста здоров`я позивача не виплатили всіх сум, що належали йому в день звільнення.

Тому, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач внаслідок затримки розрахунку при звільненні при цьому виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, ОСОБА_1 оцінює моральну шкоду, яка підлягає стягненню з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», у розмірі 5000,00 гривень.

З огляду на викладене позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38292,66 гривень та в порядку відшкодування моральної шкоди 5000,00 гривень.

Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 18 листопада 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи на 08 лютого 2021 року (а.с. 26).

Від позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2 на адресу суду надійшли письмове клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити (а.с. 19, 38).

Від відповідача на адресу суду 31 грудня 2020 року, в межах строку, визначеного ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 18 листопада 2020 року, надійшов відзив на позов з доданими до нього доказами про підтвердження направлення його копії та доданих нього документів позивачу, тому суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» до розгляду в межах даної цивільної справи.

Згідно відзиву на позов відповідач зазначає, що позивач був звільнений наказом по підприємству №80-к від 20 травня 2020 року за п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Сума до сплати, яка належала ОСОБА_1 на час звільнення становила 54072,89 гривень. Станом на теперішній час вказана сума виплачена платіжними дорученнями №932 від 30 червня 2020 року на суму 19312,63 гривень та №2869 від 19 серпня 2020 року в сумі 34760,26 гривень. Так, джерелами виплати заробітної плати працівникам ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» є кошти державного бюджету та кошти від реалізації вугільної продукції. Заборгованість позивача може бути погашена тільки за рахунок коштів від реалізації вугільної продукції. У зв`язку з відсутністю у підприємства грошових коштів на виплату заробітної плати та введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року, несплатою в повному обсязі з підприємством за поставлену вугільну продукцію з боку покупців, ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» не мало можливості розрахуватись з позивачем у строки визначені ст. 116 КЗпП. Тому, відповідач посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, та заявляючи про не співмірність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з сумою заборгованістю перед позивачем, оскільки така заборгованість виникла з причин, які не залежать від підприємства, відповідач просить суд зменшити розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на п`ятдесят відсотків. Окрім того, у відзиві відповідач зазначає, що позивачем не доведено наявності понесених моральних страждань та причин їх виникнення. Відповідач просив суд справу розглянути без участі представника ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (а.с. 30).

Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило.

Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 01 грудня 2009 року по 19 травня 2020 року працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаске №1», та був звільнений 19 травня 2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 16 травня 2006 року (а.с. 8-9).

Відповідно до листа Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» № 2791 від 04 листопада 2020 року ОСОБА_1 дійсно працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» з 01 грудня 2009 року. Згідно наказу №80-к від 20 травня 2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я позивача було звільнено з підприємства 19 травня 2020 року.

Нараховані грошові кошти на момент звільнення склали 67171,29 гривень. Сума до сплати у травні 2020 року складає 54072,89 гривень, з них:

- 30 червня 2020 року виплачено 19312,63 гривень згідно платіжного доручення №932 від 30 червня 2020 року (а.с. 11);

- 19 серпня 2020 року виплачено 34760,26 гривень згідно з платіжним дорученням №2869 від 19 серпня 2020 року (а.с. 11).

Станом на 02 листопада 2020 року всі нараховані кошти виплачені в повному обсязі.

Середньоденна заробітна плата на час звільнення склала 607,82 гривень (а.с. 10).

Відповідно до виписки за картковим рахунком ОСОБА_1 за період з 01 травня 2020 року по 31 серпня 2020 року, виданої Акціонерним товариством «Альфа-банк», остаточний розрахунок з ОСОБА_1 з всіх належних йому сум було здійснено 19 серпня 2020 року (а.с. 12-14).

Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 18 серпня 2020 року Пенсійним фондом України, позивач отримує пенсію по інвалідності другої групи за трудовим каліцтвом (а.с. 15).

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною комісією серії 12ААБ №416961 від 19 травня 2020 року та довідки по результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №090516 від 19 травня 2020 року ОСОБА_1 первинно 80% втрати професійної працездатності з 14 травня 2020 року по 01 червня 2021 року за наслідками трудового каліцтва від 19.01.2020 року та визначено другу групу інвалідності з 14 травня 2020 року до 01 червня 2021 року. Визначена потреба ОСОБА_1 у медикаментозному, санітарно-курортному лікуванні, реабілітаційного лікування в умовах санаторія, палиця, ортопедичне взуття, фіксаційний пояс (а.с. 16, 17).

Згідно виписок з історії хвороби №4498/395 та №6774/717 ОСОБА_1 у періоди з 06 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року та з 08 грудня 2020 року по 17 грудня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні за наслідками виробничої травми 19 січня 2020 року з діагнозом: зростаючий закритий компресійно-уламковий нестабільний перелом тіла L4 хребця зі стенозом хребтового каналу, помірний нижній парапарез з порушенням чутливості в кінцівках, закритий компресійно-неускладнений перелом тіла Th11 хребця; Зростаючий закритий двокісточковий перелом правої гомілки з півивихом стопи зовні (а.с. 18, 39).

Згідно актів про початок цілозмінних простоїв по ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» від 08 грудня 2019 року, 02 січня 2020 року, від 03 лютого 2020 року, від 19 березня 2020 року та акту про продовження цілозмінних простоїв від 02 квітня 2020 року, від 25 червня 2020 року, від 01 липня 2020 року, від 19жовтня 2020 року через відсутність розрахунків збоку ДП «Даржвуглепостач» та «ПАТ «Центренерго» за відвантажену вугільну продукцію відповідач не має змоги сплатити заробітну плату. З 19 березня 2020 року ПрАТ ДТЕК «ПЕМ-ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ» припинило постачання електроенергії відповідачу через заборгованість за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим були розпочаті цілозмінні простої підприємства (а.с. 32-36).

Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що ОСОБА_1 дійсно працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений з підприємства 19 травня 2020 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення з останнім не було проведено повного розрахунку всіх належних йому сум, остаточний розрахунок з позивачем було здійснено 19 серпня 2020 року. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 607,82 гривень, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданих суду позові та відзиві на позов.

Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 на день звільнення становить 607,82 гривень, що підтверджується листом Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» № 2791 від 04 листопада 2020 року, не оспорюється сторонами та не підлягає доказуванню.

Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача.

Позивачем визначена загальна сума стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням з роботи за період з дня звільнення до 19 серпня 2020 року, включно, у розмірі 38292,66 гривень, яку останній вираховував виходячи з 63 робочих днів за які має бути оплачений середній заробіток та середньоденного заробітку - 607,82 гривень, однак з зазначений розрахунок здійснено з арифметичними помилками, а тому суд не може погодити з даним розрахунком позивача.

Так, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме, за період з 20 травня 2020 року по день здійснення повного розрахунку з позивачем, а саме по 19 серпня 2020 року, включно, становить 38900,48 гривень (64 робочих дні х 607,82 гривень = 38900,48 гривень).

Однак, виходячи з принципу диспозитивності, розглядаючи справу не інакше як в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність розгляду справи в межах заявлених позивачем вимог та виходячи з розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням з роботи у розмірі 38292,66 гривень та вважає необхідним вимоги позову в даній частині задовольнити, стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 38292,66 гривень.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що підприємством дійсно не було вчасно виплачено належних позивачеві сум у день звільнення, але вина підприємства у такій бездіяльності відсутня, оскільки на підприємстві було введено простій через припинення постачання електроенергії, а також наявність численних боргів перед підприємством через несплату за поставлене вугілля. Однак, суд критично ставиться до вищезазначених посилань відповідача, оскільки ОСОБА_1 виконував покладені на нього трудові зобов`язання, а Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», здійснюючи підприємницьку діяльність, не виконало свої зобов`язання перед звільненим працівником, а відсутність у підприємства грошових коштів не може бути підставою для невиплати працівникові заробітної плати та/або сум належних при звільнені.

Окрім того, відповідач у відзиві на позов не визначає, які саме заходи були вжиті підприємством для здійснення щонайшвидшої виплати звільненому працівникові належних йому сум та узгодження з останнім можливого часу/графіку проведення такої виплати.

Більш того, суд вважає необхідним зауважити, що на час звільнення ОСОБА_1 сума нарахованої та несплаченої відповідачем заробітної плати складала 54072,89 гривень, що підтверджується листом відповідача №2791 від 04 листопада 2020 року, яка була сплачена підприємством лише 19 серпня 2020 року, а тому, суд приходить до висновку, що при стягненні з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38292,66 гривень буде в повній мірі дотримано балансу та принципу співмірності між розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати та стягуваної з підприємства компенсації.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень, суд виходить з наступного.

Згідно статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

В судовому засіданні встановлено, що неправомірними діями відповідача, а саме порушенням термінів здійснення розрахунку при звільненні, порушено, гарантоване ст. 43 Конституції України, право ОСОБА_1 на своєчасне одержання винагороди за працю, що призвело до моральних страждань позивача, який більше 10 років працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», був вимушений звільнитись у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я, що перешкоджало продовженню виконуваній роботі, а наслідком не виплати при звільненні всіх сум, що належали позивачу від підприємства, стало погіршення матеріального становища ОСОБА_1 , що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку джерел доходу для забезпечення власного утримання та утримання родини.

Тому, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, розглядаючи справу не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що з відповідача ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 5000,00 гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням.

Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно зі ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність задоволення вимог позову ОСОБА_1 в повному обсязі, а останній у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 гривень.

Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23 ЦК України, ст. ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, п. п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 82, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Микільське Волноваського району Донецької області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38292 (тридцять вісім тисяч двісті дев`яносто дві) гривні 66 (шістдесят шість) копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Микільське Волноваського району Донецької області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаске №1» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області Дочинець С.І.