ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9642/21 Справа № 206/2703/19 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж.М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (том 1 а.с.130-135).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (том 1 а.с.182-191).

Постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 2 а.с.71-77).

Скасовуючи постанову апеляційного суду, Верховний Суд зазначив, що суд при перегляді рішення суду не надав належної правової оцінки доводам ОСОБА_1 про те, що державний нотаріус не повідомляв її законного представника про наявність заповіту та видачу відповідачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Відповідно до пункту 109 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі Інструкція), свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. При цьому в кожному свідоцтві зазначається все спадкове майно і перелічуються всі спадкоємці та визначається частка спадщини спадкоємця, якому видається свідоцтво про право на спадщину. Якщо свідоцтво про право на спадщину видається державним нотаріусом не на всю спадщину, в тексті його зазначається, яка частка спадщини залишається відкритою.

Пунктом 113 Інструкції передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини.

Відповідно до пункту 125 глави 3 Інструкції в державній нотаріальній конторі ведеться книга обліку спадкових справ (додаток № 4) та алфавітна книга спадкових справ.

У книзі обліку спадкових справ реєструються: заяви про прийняття спадщини, про видачу свідоцтв про право на спадщину, про відмову від спадщини, розпорядження державного нотаріуса про сплату видатків за рахунок спадкового майна, претензії кредиторів, а також заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, за якими були вжиті ці заходи. На підставі однієї із перерахованих заяв, зареєстрованої першою, заводиться спадкова справа на ім`я померлого. Нотаріус за даними Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ перевіряє наявність заведеної спадкової справи. У разі підтвердження цього факту нотаріус відмовляє у прийнятті заяви (іншого документа), рекомендуючи заявнику подати її за місцезнаходженням цієї справи, а в разі потреби вимагає цю справу для подальшого провадження.

Усі наступні заяви (додаткові, від інших спадкоємців і кредиторів) також реєструються в книзі обліку спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку. В спадкову справу підшиваються документи, які були витребувані від спадкоємців, підприємств, установ чи організацій, подані іншими, крім спадкоємців, громадянами, а також примірник свідоцтва про право на спадщину. Усі заведені спадкові справи та відомості про списання спадкової справи до архіву підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ у порядку, передбаченому Положенням про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ.

З урахуванням викладеного, виникла необхідність, у дослідженні відомостей, чи перевірив нотаріус при заведенні спадкової справи за даними Спадкового реєстру наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та відповідно чи вчиняв дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини.

Керуючись ст.116-118, 258-261, 268 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Зобов`язати Восьму державну нотаріальну контору надати інформацію, чи повідомлялася спадкоємець ОСОБА_1 , або її законний представник про наявність заповіту та видачу ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити строк виконання ухвали 10 (десять) днів з моменту отримання копії ухвали суду апеляційної інстанції.

Довести до відома, що в разі неможливості подати вказані докази взагалі або у встановлений судом строк, особи, на яких покладено обов`язок, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом 5-ти днів з дня отримання ухвали.

За неповідомлення суду про неможливість подати докази, а також за неподання доказів, у тому числі з причин, визнаних судом неповажними, винні особи несуть адміністративну відповідальність.

Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати суду докази.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: