Постанова

Іменем України

03 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 645/5557/16-ц

провадження № 61-7675св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - Фрунзенський районний відділ у м. Харкові Головного управління державної міграційної служби в Харківській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 27 квітня

2020 року у складі судді колегії суддів: Бурлака І. В., Бровченка І. О.,

Маміної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Фрунзенський районний відділ у м. Харкові Головного управління державної міграційної служби в Харківській області, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

На обгрунтування позовних вимог зазначали, що вони є наймачами квартири

АДРЕСА_1 , у якій крім них зареєстровані також відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Посилаючись на те, що з 1998 року ОСОБА_3 виїхала із квартири, а ОСОБА_4 взагалі не проживав за зазначеною адресою, комунальні послуги відповідачі не сплачують, в квартирі не проживають, але до теперішнього часу з реєстраційного обліку не зняті, чим здійснюють їм перешкоди у користуванні зазначеним нерухомим майном, просили визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня

2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено.

Визнано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою

АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачами обставин не проживання відповідачів понад п`ятнадцять років у спірній квартирі, не зацікавленості їх щодо долі квартири, та відсутності будь-яких перешкод у користуванні квартирою.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 січня 2020 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2017 року залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_3 не зазначила поважної причини її неявки в судове засідання, та не посилалася на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що є підставою для відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, і не позбавляє відповідачів права на оскарження заочного рішення в загальному порядку, протягом тридцяти днів з дати постановлення зазначеної ухвали.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2017 року залишено без руху та надано заявнику строк на усунення недоліків, зокрема для зазначення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та сплати судового збору.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року продовжено ОСОБА_3 строк для усунення недоліків у частині зазначення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 квітня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2017 року. Вирішено питання про повернення судового збору.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що

ОСОБА_3 пропустила строк на апеляційне оскарження заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2017 року, та не вказала поважних причин пропуску такого строку з 19 лютого 2020 року по 10 березня 2020 року. Апеляційний суд зазначив, що заочне рішення ухвалено 30 січня

2017 року за правилами ЦПК України у редакції 2004 року, а тому строк на його оскарження визначений попередньою редакцією ЦПК України (2004 року) -

10 днів з дня його проголошення, або з дня отримання копії

рішення - для осіб, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення. Копію ухвали Фрунзенського районного суду

м. Харкова від 21 січня 2020 року про залишення заяви

ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення без задоволення, представник ОСОБА_3 отримав 08 лютого 2020 року, а тому останнім днем подання апеляційної скарги є 18 лютого 2020 року. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 подала поштою 10 березня 2020 року, тобто з пропуском вказаного строку, та на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не вказала поважності причин пропуску строку з

19 лютого 2020 року по 10 березня 2020 року.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У травні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , у якій заявник просив скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 27 квітня 2020 року та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що подаючи апеляційну скаргу на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня

2017 року, вона добросовісно керувалася роз`ясненнями суду першої інстанції щодо порядку та строків оскарження заочного рішення, які суд вказав в ухвалі про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, а саме: 30 днів з моменту постановлення зазначеної ухвали. Ураховуючи, що копію зазначеної ухвали вона, в особі її представника, отримала 08 лютого 2020 року, а апеляційну скаргу подала 10 березня 2020 року, вважала, що апеляційна скарга подана в межах тридцятиденного строку на апеляційне оскарження. Помилка суду першої інстанції щодо неправильного визначення строку на апеляційне оскарження не може позбавити її законного права на апеляційне оскарження судового рішення. В цьому контексті зазначала, що суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15 травня 2018 року у справі № 822/3633/17 та від 21 листопада 2018 року у справі № 757/16971/17-ц.

У липні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу

від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , у якому він просив поновити строк на подання відзиву на касаційну скаргу, відмовити у задоволенні касаційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , а оскаржувану ухвалу апеляційного суду залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивований посиланням на те, що ОСОБА_3 та її представник були присутні в судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частини ухвали Фрунзенського районного суду

м. Харкова від 21 січня 2020 року, а тому мали можливість отримати у найкоротший строк копію повного тексту судового рішення, яке було складено

24 січня 2020 року. Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що заявник не навів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, посилання відповідача про неможливість надання інформації про дату отримання копії повного тексту ухвали суду про перегляд заочного рішення у зв`язку з впровадженням карантинних заходів вважає безпідставним, оскільки заінтересована сторона не була позбавлена можливості отримати такі відомості у відповідному відділенні поштового зв`язку. Вважає, що дії відповідача свідчать про зловживання нею своїми процесуальними правами, оскільки суд неодноразово роз`яснював їх про необхідність підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, з 19 лютого

2020 року по 10 березня 2020 року.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 27 квітня

2020 року, витребувано справу з місцевого суду.

Справа надійшла на адресу суду касаційної інстанції 24 червня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами. Поновлено представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_8 строк на подання відзиву на касаційну скаргу.

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Із практики Європейського Суду з прав людини слідує, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. У низці рішень Європейського суду з прав людини закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Таким чином, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи у випадках та порядку, встановлених ЦПК України.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України, у редакції, що була чинною на час постановлення оскаржуваної ухвали апеляційного суду, передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова, ухвалено 30 січня

2017 року, тобто під час дії ЦПК України, у редакції 2004 року.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України, у редакції 2004 року, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» з 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України (далі - ЦПК України, у редакції 2017 року).

Підпунктом 13 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції 2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі, апеляційний суд правильно зазначив, що оскаржуване судове рішення першої інстанції ухвалено до набрання чинності новою редакцією ЦПК України

(15 грудня 2017 року), а тому відповідно до підпункту 13 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції 2017 року, підлягає розгляду за правилами ЦПК України у редакції 2004 року.

Разом з тим, апеляційний суд не звернув увагу на те, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу про залишення заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення без задоволення, роз`яснив порядок та строк оскарження заочного рішення на підставі ЦПК України у редакції 2017 року, а саме тридцять днів з дня проголошення або з дня складення повного тексту судового рішення у разі оголошення лише вступної і резолютивної частин судового рішення та у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, серед іншого, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи (пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України, у редакції 2017 року).

Допущена судом першої інстанції помилка в роз`ясненні строку оскарження судового рішення, яким ОСОБА_3 добросовісно керувалася при поданні апеляційної скарги, не може позбавляти її права на розгляд її справи в апеляційному суді, оскільки не відповідає основоположному принципу верховенства права та завданням цивільного судочинства.

Перевіряючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції наведеного не урахував, а також не перевірив інших обставин, з якими може бути пов`язано пропуск строку на апеляційне оскарження, зокрема процесуальну добропорядність особи, яка подає апеляційну скаргу.

Подібний за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 822/3633/17 та від 21 листопада

2018 року у справі № 757/16971/17-ц.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до апеляційного суду.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Харківського апеляційного суду від 27 квітня 2020 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко