ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

12 лютого 2021 року

м. Харків

справа №642/3892/20

провадження № 22-ц/818/1470/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Бурлака І.В.,

Учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу

за позовом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 13 листопада 2020 року, ухвалене суддею Ольховським Є.Б., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачка є власником та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, оскільки перебуває в договірних відносинах з позивачем згідно публічного договору про надання житлово-комунальних послуг. Позивач стверджує, що виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачці послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за переліком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 893 від 20.12.2011 з наступними змінами «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова», рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2017р. № 283 та від 11.05.2018р. № 318 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова», проте відповідачка не виконує обов`язку щодо оплати отриманих послуг, в результаті чого утворилася заборгованість за період з 01.03.2007 по 01.03.2020 в розмірі 13235.99 грн., тому представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом.

У зв`язку із чим просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01.03.2007 по 01.07.2020 в розмірі 13235.99 грн., а також суми сплаченого судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 13 листопада 2020 року позовні вимоги Комунального підприємства «Жилкомсервіс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з березня 2017 по 01.07.2020 у розмірі 4920.69 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 700 грн.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не досліджено та не встановлено, що позивач звернувся до неналежного відповідача. Вказує. що вона не є власником житла, та за вказаною адресою зареєстровано ще шість осіб. Вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження надання останнім житлово-комунальних послуг відповідної якості. Посилається на те, що наданий позивачем розрахунок сам по собі не може бути належним доказом наявності боргу та його розміру, оскільки нічим не підтверджується і його правильність неможливо встановити.

Представник КП «Жилкомсервіс» надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що між сторонами встановилися договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідач ними користується. Вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Зазначає, що згідно довідки про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні відповідач зареєстрована, отже є споживачем послуг але оплату, за надані їй послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій не здійснює.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка є споживачем комунальних послуг, «КП «Жилкомсервіс» надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що призвело до виникнення між нею та позивачем фактичних договірних відносин, які регулюються цивільним законодавством, відповідно до вимог чинного законодавства відповідачка як споживач зобов`язана оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, отже стягненню підлягає заборгованості в межах строків позовної давності у розмірі 4920.69 грн.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується відомостями, отриманими судом відповідно до вимог ч. 6 ст.187 ЦПК України.

Рішенням Харківської міської ради від 20.12.2006 року за № 1186 визначено КП «Жилкомсервіс» виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади з управління будинком, спорудою або групою будинків ( а.с. 24)

Рішенням Харківської міської ради від 20.12.2011 року за № 893, з подальшими змінами від 27.01.2012, 10.05.2017, 11.05.2018 визначено перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у місті Харкові (а.с. 26-29).

Договір про надання житлово-комунальних послуг ( м. Харків) опубліковано у спеціальному випуску газети «Слобода» за 28 листопада 2006 року. Умовами договору передбачено , що його сторонами є КП «Жилкомсервіс» ( Виконавець ) та власник (наймач, орендар) квартири, інших житлових та/або нежитлових приміщень ( Споживач), предметом договору забезпечення Виконавцем надання послуг, зокрема, з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій, визначено, розрахунковим періодом є календарний місяць, оплата послуг здійснюється не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим, визначено права та обов`язки, відповідальність сторін договору, договір набуває чинності з 01 січня 2007 року строком на 3 роки, якщо інше не буде заявлено сторонами в письмовій формі.( а.с. 30).

Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

За час дії спірних правовідносин, а саме за період з 01.03.2007 по 31.03.2020 року діяли Закон України « Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV, з подальшими змінами,( далі Закон №1875-ІV) та Закон України « Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII з подальшими змінами в редакції станом на 17.03.2020 ( далі - Закон № 2189-VIII).

Відповідно до ст.13 Закону №1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:

утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Частиною 3 ст. 31 Закону №1875-ІV передбачено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Пунктом 2 частини 3 статті 4 Закону № 2189-VIII передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування належать встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

Відповідно до положень частин 1, другої та третьої ст. 32 Закону №1875-ІV , плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Відповідно до частин 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Пунктом 1 частини 1 Закону №1875-ІV , пунктом 1 статті 7 Закону № 2189-VIII передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону №1875-ІV , пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.1 ст.6 Закону № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Так, у пункті 6, 14 частини 1 статті 1 Закону № 2189-VIII зазначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Як вбачається із договору купівлі-продажу від 27 грудня 2001 року власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 . (а.с 11)

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано сім осіб. Однак серед вказаних осіб не значить власник ОСОБА_2 .

Як на підставу позовних вимог, КП "Жилкомсервіс" посилалося на те, що відповідач ОСОБА_3 не виконує обов`язки щодо сплати вартості послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що є підставою для стягнення суми заборгованості.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ч.1 ст. 151 та ст.162 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 2189-VIII дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

За змістом частини 2 статті 19 Закону України № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 19 Закону України № 1875-IV у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа.

Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки по оплаті вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК Української РСР).

З викладеного вбачається, що саме на власника квартири покладено обов`язок з утримання житла, в т.ч. сплачувати комунальні послуги.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 року по справі № 757/29813/17-ц (провадження 61-2066св19) зазначено, що: «не проживання відповідача у квартирі, яка належить їй на праві власності та факт відсутності її реєстрації у цій квартирі не звільняє його, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг».

З матеріалів справи вбачається, що власником вказаної квартири є ОСОБА_2 . Доказів, які б спростовували дану інформацію матеріали справи не містять. Між тим, позовні вимоги до ОСОБА_2 не заявлені.

Підстави для стягнення заборгованості з ОСОБА_3 наразі відсутні, у зв`язку із чим колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню із ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

За змістом ч.1 та п.2 ч.2ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються на позивача.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апелянта було звільнено від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги судовий збір підлягає стягненню з позивача на користь держави.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 13 листопада 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення .

В задоволенні позову Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відмовити в повному обсязі.

Стягнути з Комунального підприємства «Жилкомсервіс» на користь держави судовий збір в розмірі 1050 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді С.С. Кругова

І.В. Бурлака