Справа № 462/3921/20
УХВАЛА

15 лютого 2021 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючої судді Галайко Н. М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію банку, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» про визнання недійсними електронних торгів та договору купівлі-продажу,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати недійсними результати електронного аукціону щодо продажу майнових прав на нежитлову будівлю під літ. «Б-3» загальною площею 698, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , лот № GL53N018727, визнати недійсним та скасувати протокол електронного аукціону № UA-EA-2020-06-19-000027-b від 26.06.2020 року та визнати недійсним Договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна № UA-EA-2020-06-19-000027-b від 30.06.2020 року, укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус».

11.02.2021 року позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить суд заборонити ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» користуватися нерухомим майном - нежитловою будівлею під літ. «Б-3» загальною площею 698, 9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» надавати у користування у будь-який спосіб будь-яким третім особам нерухоме майно - нежитлову будівлю під літ. «Б-3» загальною площею 698, 9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у цілому та її частину.

Заяву обґрунтовує тим, що 16.12.2020 року Верховним судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду було прийнята Постанова у справі № 462/4045/15, якою суд скасував рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10.10.2016 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27.12.2019 року та ухвалив нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Витребувано із володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус», яке є правонаступником ПАТ «Банк «Київська Русь» нежитлову будівлю під літерою «Б-3» загальною площею 698, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Не зважаючи на те, що триває судовий процес про визнання недійсним електронних торгів та Договору купівлі-продажу, на підставі постанови Верховного Суду, ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус», як правонаступник ПАТ «Банк «Київська Русь» 14.01.2021 року зареєструвало право власності на нежитлову будівлю під літерою «Б-3» загальною площею 698, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вищезазначених документів, 18.01.2021 року ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» вжила заходи для фактичного заволодіння нерухомим майном. Станом на сьогодні, ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» необмежена будь- яким чином у користуванні та розпорядженні нерухомим майном - нежитловою будівлею під літ. «Б-3» загальною площею 698, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також стороні позивача стало відомо, що ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» звернулося до орендарів, які орендують нежитлові приміщення у ОСОБА_1 з вимогою укласти нові договори оренди безпосередньо з ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» або звільнити орендовані приміщення. Такі дані підтверджуються листом одного із орендарів, який надійшов стороні позивача. Вважає, що такі дії ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» є неправомірними та спрямовані на отримання неправомірної вигоди. Окрім цього, вважає, що у випадку подальшого безперешкодного користування приміщеннями, спір щодо яких триває, ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» не буде зацікавлений у швидкому вирішенні даної справи та буде у будь-який спосіб затягувати судовий процес. Також, безперешкодно користуючись даним майном, ТзОВ «Фіннасова компанія «Інвест Хаус» може здешевити нерухоме майно, погіршити його стан, що спричинить значну шкоду та матеріальні збитки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вважає, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, якщо таке буде прийняте на користь позивача.

З врахуванням положень ст. 153 ЦПК України, сторони у судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликалась.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову та перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Пункт 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначає, що позов може забезпечуватись шляхом заборони вчинення певних дій.

Таким чином, сторона позивача просить застосувати захід забезпечення позову передбачений законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заява позивача про забезпечення позову у достатній мірі обґрунтована необхідністю забезпечення позову, наведено прийнятні доводи щодо можливості настання несприятливих наслідків у разі невжиття заявлених заходів забезпечення, предмет позову у даній справі та заявлений захід забезпечення позову є взаємопов`язаними, а зазначені підстави та вид забезпечення позову є співмірними з пред`явленими вимогами, вид забезпечення позову обрано відповідно до ст. 150 ЦПК України та він не порушує прав і охоронюваних законом інтересів відповідача.

З врахуванням наведеного, а також беручи до уваги предмет позову, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити та у забезпечення позову до вирішення судового спору застосувати заходи забезпечення позову, оскільки такий буде належним, співмірним та відповідатиме описаним обставинам справи, а невжиття такого заходу може дійсно істотно ускладнити чи взагалі унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 149, 150, 153, 157, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» користуватися нерухомим майном - нежитловою будівлею під літ. «Б-3» загальною площею 698, 9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» надавати у користування в будь-який спосіб будь-яким третім особам нерухоме майно - нежитлову будівлю під літ. «Б-3» загальною площею 698, 9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у цілому чи її частину.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копію ухвали про забезпечення позову направити учасникам справи для відома.

Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 4 ст. 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Львівського апеляційного суду, відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України через Залізничний районний суд м. Львова.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя/підпис/ Н. М. Галайко

З оригіналом згідно.

Суддя: