КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 367/5181/19

провадження № 22-ц/824/1315/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп»

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2020 року у складі судді Саранюк Л.П.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року представник ТОВ «ФК «Фангарант Груп»- Гаврилюк О.С. звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості.

У мотивування вимог позивач посилався на те, що 17 квітня 2017 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено Договір №8 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше.

Зазначав, що згідно п. 8.2. Договору порядок отримання товарів (послуг) клієнтом визначається Договором та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше в редакції згідно Наказу № 1 від 13 березня 2015 року, що є невід`ємною частиною Договору. Вказує, що клієнт ознайомлений з копією Правил в електронній формі на сайті www.paylater.com.ua.

Вказував, що відповідно до умов Договору ОСОБА_1 передано в оренду на умовах лізингу «Телефон мобільний «Apple iPhone 7 32GB (Black)» встановленою вартістю 24 825,71 грн. Передача товару ОСОБА_1 засвідчена його підписом у Договорі.

Зазначає також, що Умовами Пакету фінансування, визначеними в Договорі, встановлено pозмір та порядок оплати місячних платежів: щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення Договору прямого лізингу.

Згідно п. 1.1., п. 1.3. договору про участь постачальника в системі ПлатиПізніш № від 23 лютого 2017 року всі права вимоги до відповідачів, що випливають з умов Договору, були відступлені ФОП ОСОБА_4 на користь позивача в момент підписання Договору - 17 квітня 2017 року.

Посилався на те, що станом на 25 червня 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем складає всього 58 036,81 грн, з яких: 22 342,71 грн - заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару, 35 694,10 грн - сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 12.2 Договору.

З метою забезпечення належного та повного виконання відповідачем зобов`язань за Договором між позивачем та ОСОБА_2 17 квітня 2017 року укладено Договір поруки, за умовами якого остання прийняла на себе зобов`язання разом з ОСОБА_1 нести солідарну відповідальність за належне та у повному обсязі виконання останнім своїх зобов`язань, що виникають за договором.

На підставі викладеного, просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» заборгованість у розмірі 58 036,81 грн, а також стягнути сплачений судовий збір.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» заборгованість у розмірі 58 036,81 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, 12 грудня 2020 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення судом незаконного рішення.

Зазначає, що кредитний договір та договір поруки подані позивачем до суду в простій формі, не засвідчені підписом представника, а отже, на думку апелянта, є недопустимими доказами в силу статті 78 ЦПК України.

Посилається на те, що ОСОБА_1 не підписані Правила отримання товарів (послуг) в системі «ПлатиПізніше», на які вказує позивач.

Звертає увагу на те, що договір факторингу №, укладений між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» 23 лютого 2017 року, в той час, коли ліцензія на надання послуг з факторингу видана лише 02 березня 2017 року, що свідчить про те, що на момент укладення договору позивач не мав необхідної правосуб`єктності (наявності ліцензії).

Вказує на те, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів або підтвердження їх використання.

Зауважує, що сума неустойки позивачем нарахована більш як за 2 роки, що свідчить про пропуск спеціального строку позовної давності, а тому вважає, що вимоги про стягнення неустойки за період з червня 2017 року по червень 2018 року включно не підлягають задоволенню.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачі свої зобов`язання згідно договору не виконують, з умовами якого ознайомленні належним чином та про наслідки невиконання яких повідомленні, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, колегія не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 17 квітня 2017 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено Договір про отримання товарів в системі ПлатиПізніше, що підтверджується копією Договору № 8 від 17 квітня 2017 року.

Згідно п. 8.1 Договору Клієнт отримав товари (послуги) від Постачальника на умовах Договору та згідно обраного Клієнтом Пакету фінансування, а Постачальник забезпечив надання товарів (послуг) Клієнту. В момент підписання Договору всі існуючі та майбутні права Постачальника за Договором відступаються на користь Процесинг-центра - ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп».

Порядок отримання товарів (послуг) клієнтом визначається Договором та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше в редакції згідно Наказу № 1 від 13 березня 2015 року та є невід`ємною частиною Договору. Клієнт ознайомлений з копією Правил в електронній формі сайті www.paylater.com.ua.

Згідно вказаних умов Договору ОСОБА_1 передано в оренду на умовах лізингу «Телефон мобільний «Apple iPhone 7 32GB (Black)» встановленою вартістю 24 825,71 грн. Передача товару Відповідачу засвідчена його підписом у Договорі.

Пунктом 9.1 Договору визначено, що якщо умовами Пакету фінансування не вказано інше, надання клієнту товарів (послуг) відбувається в момент підписання Договору клієнтом та постачальником.

Адреса експлуатації товару визначена у Договорі: АДРЕСА_1 .

Умовами Пакету фінансування, визначеними в Договорі, встановлено pозмір та порядок оплати місячних платежів, а саме: щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення Договору прямого лізингу.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.3. договору про участь постачальника в системі ПлатиПізніше № від 23 лютого 2017 року всі права вимоги до відповідачів, що випливають з умов Договору, були відступлені ФОП ОСОБА_4 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп», що підтверджується копією Договору № від 23 лютого 2017 року про участь постачальника в системі ПлатиПізніше (факторингу).

Про відступлення прав вимоги за Договором ОСОБА_1 повідомлений у письмовій формі згідно п. 8.1 Договору, а також умов на першій сторінці Договору.

ОСОБА_1 власноручним підписом підтвердив ознайомлення та таким чином погодження з умовами, викладеними в п. 8.1, 9.1 Договору щодо відступлення постачальником всіх існуючих та майбутніх прав за договором на користь позивача та щодо отримання товарів (послуг) в належній якості, кількості та комплектації.

Вказані обставини свідчать про те, що відповідач був обізнаний про особу, на користь якої має сплачувати грошові кошти за отриманий товар та поставив у договорі свій підпис, погодившись із запропонованими умовами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, що договір факторингу №, укладений між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» 23 лютого 2017 року, в той час, коли ліцензія на надання послуг з факторингу видана лише 02 березня 2017 року, що свідчить про те, що на момент укладення договору позивач не мав необхідної правосуб`єктності (наявності ліцензії), не заслуговують на увагу суду, оскільки умови договору були погоджені відповідачем, останній був обізнаний про відступлення прав позичальника позивачеві, договір не визнаний недійсним та є чинним.

За весь період дії Договору відповідачем в якості оплати вартості отриманого товару було сплачено 17 квітня 2017 року - 2 483 грн (платіж при отриманні товару) та 03 квітня 2018 року - 12 342,71 грн.

17 квітня 2017 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 укладено Договір поруки, за умовами якого остання прийняла на себе зобов`язання разом з Відповідачем нести солідарну відповідальність за належне та у повному обсязі виконання останнім своїх зобов`язань, що виникають за договором.

Договором поруки визначено, що ОСОБА_2 несе відповідальність у тому ж розмірі, що і ОСОБА_1 , яка підтвердила, що вона ознайомлена з Договором, Правилами та Пакетом фінансування, усвідомлювала зобов`язання ОСОБА_1 , що виникли із вищезазначених документів.

Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до принципу свободи договору, закріпленого в статтях 6 та 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених Цим параграфом та законом (ст. 806 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що Договір № від 23 лютого 2017 року про участь постачальника в системі ПлатиПізніше (факторингу) підписаний обома сторонами, які досягли згоди щодо всіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, на виконання умов Договору відповідачем частково сплачувалась вартість товару, що свідчить про визнання договору укладеним.

Отже, аргументи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем оригіналу договорів не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на те, що відповідачами не заперечувався факт укладення та підписання договорів кредиту (лізингу) та поруки, на виконання умов укладеного договору № від 23 лютого 2017 року ОСОБА_1 частково оплачувався товар. Доказів на спростування доводів позивача стороною відповідачів не надано ані в суді першої, ані апеляційної інстанції.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 25 червня 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем за Договором № 8 від 17 квітня 2017 року складає всього 58 036,81 грн, з яких: 22 342,71 грн - заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару, 35 694,10 грн - сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 12.2 Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов`язання неустойкою, порукою.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ст. 552 ЦК України сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі, а також не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Проте, як убачається з позовної заяви та розрахунку заборгованості, стороною позивача нараховано суму неустойки починаючи з 20 червня 2017 року по 25 червня 2019 року, тобто поза межами строку кредитування, оскільки згідно графіку сплати місячних платежів останній платіж відповідачем мав би бути здійснений 20 січня 2018 року.

Отже, вимоги про стягнення передбаченої договором неустойки, нарахованої після закінчення строку кредитування (20 січня 2018 року), задоволенню не підлягають.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, розмір неустойки станом на 20 січня 2018 року складає 8 937,07 грн.

Таким чином, колегією суддів установлено та доведено наявними у матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 умови договору від 17 квітня 2017 року не виконує, грошові кошти не сплачує, у зв`язку із чим має заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп», а тому з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача солідарно підлягає стягненню заборгованість у розмірі 22 342,71 грн - основна сума боргу, про що вірно зазначено судом першої інстанції, у зв`язку з чим рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою та не встановив строк кредитування і період, за який нараховувалась неустойка позивачем, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення штрафних санкцій у розмірі 35 279,78 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для зміни оскаржуваного рішення в частині стягнення штрафних санкцій шляхом зменшення розміру неустойки з 35 694,10 грн до 8 937,07 грн.

Доводи апелянта щодо наявності підстав для застосування строку позовної давності є неспроможними, оскільки, як установлено судом, позивачем нараховано неустойку поза межами строку кредитування, що враховано судом апеляційної інстанції при ухваленні рішення.

Інші аргументи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, яке могло би стати підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 035,42 грн та апеляційної скарги - 1 553,13 грн, а всього 2 588,55 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2020 року в частині стягнення неустойки змінити, зменшивши розмір штрафних санкцій з 35 694,10 грн до 8 937,07 грн.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2 588,55 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик