Ухвала

Іменем України

13 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 2314/6135/12

провадження № 61-18895ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність Придніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся із скаргою на рішення, дії та бездіяльність Придніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Скарга мотивована тим, що постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 16 січня 2020 року у частині вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами та користування кредитом змінено, зменшено розмір заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 за процентами з 192 399, 31 грн на 100 765, 28 грн. В іншій частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 16.01.2020 року залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

14 серпня 2021 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 поштою було отримано від Придніпровського відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) постанову про відкриття виконавчого провадження за № 66340890 від 02 серпня 2021 року, постанову про арешт коштів боржника, постанову про арешт майна боржника, постанову про розшук майна боржника, постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника, постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Вказує, що державний виконавець Шаповал О. А. не мав законних підстав згідно Закону України «Про виконавче провадження» відкривати дане виконавче провадження, оскільки у виконавчому листі № 2314/6135/12 виданому 27 серпня 2020 року зазначається, що підлягає стягненню заборгованість у розмірі 341 797,23 грн, яка складається з заборгованості за кредитом: 129 397,92 грн, заборгованість по процентах за користування кредитом - 100 765,28 грн, штраф - 20000 грн. Така ж сума заборгованості - 341 797,23 грн, зазначена у постановах про відкриття виконавчого провадження № 66340890 та про розшук майна боржника. У всіх інших винесених у виконавчому провадженні № 66340890 постановах, зазначається сума - 250 163, 20 грн.

Вказаний виконавчий лист не відповідає вимогам до виконавчого документа, які передбачені статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме в ньому відсутня назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номера провадження, згідно з яким видано документ, не підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів із скріпленням печатки.

Вважає, що державні виконавці Капшитар В. О., Шаповал О. А. разом з представником ПАТ КБ «Приватбанк» підробили за допомогою комп`ютерної техніки виконавчий лист № 2314/6135/12, який виданий 27 серпня 2020 року, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 341 797,23 грн та сфальсифікували документи виконавчого провадження за № 66340890.

На підставі наведеного, просив суд зобов`язати старших державних виконавців Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ ) Капшитар В. О. та Шаповал О. А. вчинити дії, щодо повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа № 2314/6135/12 виданого 27 серпня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 341 797,23 грн та зняти арешт з належного йому рухомого та нерухомого майна.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2021 року, залишеною без змін постановоюЧеркаського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги скарги.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,

3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частинами першою, третьою та четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вимоги до виконавчого документа, а саме у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти. Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Відповідно до частини першої, другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових

осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що 27 серпня 2020 року Придніпровським районним судом м. Черкаси видано виконавчий лист № 2314/6135/12, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 341 797,23 грн, яка складається з заборгованості за кредитом: 129 397,92 грн, заборгованість по процентах за користування кредитом - 100 765,28 грн, штраф - 20 000 грн.

Встановлено, що виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 серпня 2020 року № 2314/6135/12 повністю відповідає вимогам, зазначеним в частинах першій та третій статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Так, у виконавчому листі зазначені назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номера провадження, згідно з яким видано документ, документ підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений гербовою печаткою Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Також, судами вірно зазначено, що оскільки загальна сума заборгованості ОСОБА_1 згідно постанови Верховного Суду становить 250 163,20 грн, загальна сума заборгованості, яка вказана у виконавчому листі № 2314/6135/12, який виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси 27 серпня 2021 року становить 341 797,23 грн, вказані недоліки підлягають виправленню у порядку статті 432 ЦПК України за заявою боржника або стягувача.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції встановивши, що рішення суду, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 250 163,20 грн скаржником не виконано, дійшов правильного висновку, що державним виконавцем вчиняються в межах та на підставі Закону України «Про виконавче провадження», всі необхідні заходи для його повного виконання боржником, в тому числі накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги зводяться до обґрунтувань наявності у виконавчому листі помилки у зазначені загальної суми заборгованості, яка у свою чергу підлягає усуненню у визначеному процесуальним законом порядку, та у даному випадку відсутні підстави вважати, що державними виконавцями порушені норми Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні судового рішення у справі № 2314/6135/12.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішень убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність Придніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач АТ КБ «Приватбанк», відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк