Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/2144/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Винара Л.В.

з участю секретаря Кострицької Т.П.

позивачки ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

До Олевського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Винару Л.В.

02.07.2021 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України та позивачці надано строк для усунення недоліків.

30.07.2021 року на адресу суду від позивачки надійшла заява на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

У поданій позовній заяві позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь майнові збитки в розмірі 10000, 00 грн., суму моральної шкоди в розмірі 5000, 00 грн., а також орієнтовні витрати, пов`язані з розглядом даної справи в розмірі 655 грн. 00 коп. та суму сплаченого судового збору.

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 09.09.2019 року ОСОБА_2 під час випасу великої рогатої худоби, в с. Кишин, на земельній ділянці, яку позивачка використовує для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0, 80 га завдала їй матеріальних збитків повністю пошкодивши врожай, а саме кормових буряків та кормових гарбузів. 10.09.2019 року випас худоби в урочищі «Ходорця» проводив житель с. Кишин ОСОБА_3 , який підтвердив, що на земельній ділянці позивачки вже був пошкоджений (відсутній) врожай буряків кормових та кормових гарбуз. Для врегулювання спору мирним шляхом позивачка звернулася до ОСОБА_2 з вимогою вирішити дану ситуацію, проте відповідачка свою вину заперечувала та відшкодовувати завдані збитки відмовилася. Відповідно до розрахунку позивачки розмір матеріальних збитків за пошкодження врожаю буряка кормового складає 5250, 00 грн. та гарбуза кормового 558, 00 грн. Також, на думку позивачки при обрахунку матеріальних збитків потрібно враховувати витрати, які вона понесла на вирощування буряка кормового та гарбузів кормових, а саме обробка земельної ділянки, витрати на пальне, насіння, мінеральні добрива, а також те, що вона була вимушена купувати кормові буряки у жителя с. Білокоровичі в кількості 500 кг. на суму 2000, 00 грн. для годівлі домашніх тварин. Таким чином, загальна сума збитків складає 10000, 00 грн. Крім того, протиправною поведінкою відповідачки позивачці також завдано моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, приниженні, яких ОСОБА_1 зазнала у зв`язку із знищенням майна. Моральну шкоду від протиправної поведінки відповідачки ОСОБА_1 оцінює в 5000, 00 грн. Також, орієнтовні витрати пов`язані з розглядом справи та, які позивачка просить стягнути з відповідачки становлять 655 грн. 00 коп. (витрати на транспортний засіб з с. Кишин до м. Олевська та назад та витрати пов`язані з особистою подачею документів до суду), а також сума сплаченого судового збору.

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 07.09.2021 року було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

06.10.2021 року під час підготовчого судового засідання відповідачкою ОСОБА_2 подано до суду письмову заяву про виклик свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 06.10.2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Також, задоволено заяву відповідачки про виклик свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Позивачка в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та просить її задоволити. Стверджує, що її огородина була пошкоджена саме з вини відповідачки, яка 09.09.2019 року випасала худобу та мала стежити за нею, проте не зробила цього, що призвело до зазначених у позовній заяві наслідків

Відповідачка в судовому засіданні стосовно вимог позовної заяви заперечила та просить відмовити у її задоволенні з підстав необґрунтованості та безпідставності. Вважає, що вона не винна у пошкодженні урожаю позивачки, а тому не повинна відшкодовувати їй матеріальну та моральну шкоду.

Свідок ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, до суду надав письмову заяву з проханням розглядати справу без його участі у зв`язку з виїздом за кордон на заробітки. Свої попередні свідчення, що містяться в матеріалах справи підтримує.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що стверджується матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Положеннями ст.16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, якими є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

При зверненні з даним позовом до суду позивачка посилається на загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачені ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою до позовної заяви додано наступні документи.

Відповідно до листа відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 17.09.2019 року № 5646, адресованого ОСОБА_1 повідомлення позивачки по факту конфлікту з сусідкою, погроз на адресу сина та здійснення потрави кормового буряка, гарбузів гр. ОСОБА_2 , обліковано в Журналі Єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій ВП № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області за № 3947 від 12.09.2019 року, № 3969 від 13.09.2019 року. Враховуючи те, що в ході перевірки не встановлено фактів кримінального правопорушення, тому підстав для внесення даної інформації до ЄРДР немає (а.с. 10).

З акту обстеження земельної ділянки на якій було пошкоджено огородину від 13.09.2019 року вбачається, що комісія в складі в.о. старости с. Кишин ОСОБА_6 , діловода ОСОБА_7 , заявниці ОСОБА_1 , склали даний акт про те, що на земельній ділянці, яка розташована на IV бригаді в урочищі «Ходорця», яку використовує заявниця для ведення особистого селянського господарства пошкоджено кормові буряки на площі 0, 03 га та гарбузи на площі 0, 006 га великою рогатою худобою 09.09.2021 року, яку випасала гр. с. Кишин ОСОБА_2 (а.с. 11).

Згідно довідки Олевського кооперативного ринку райспоживспілки Житомирської області від 09.10.2019 року № 39 середня ринкова вартість буряка кормового та гарбуза кормового станом на жовтень 2019 року становить 5, 00 грн. та 2, 00 грн. відповідно (а.с. 12).

Відповідно до листа відділу агропромислового розвитку Олевської районної державної адміністрації Житомирської області від 30.09.2019 року № 577 за статистичними даними по обстежуваних домогосподарствах в Олевському районі, середня урожайність кормових гарбузів становить 465 ц/га, кормових буряків 350 ц/га (а.с. 13).

З довідки виконавчого комітету Олевської міської ради Житомирської області від 09.10.2019 року № 3169 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно використовує земельну ділянку в урочищі «Ходорця» для ведення ОСГ, орієнтовною площею 0, 80 га (а.с. 14).

Відповідно до свідчень ОСОБА_3 , що містяться в матеріалах справи, ОСОБА_3 стверджує, що 10.09.2021 року, в урочищі «Ходорця» на земельній ділянці, яку використовує ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства був пошкоджений врожай буряків кормових та кормових гарбузів, на грядках були наявні недоїдки кормових гарбуз та буряків, огород був витоптаний великою рогатою худобою (а.с. 15).

Також, зі свідчень ОСОБА_8 та ОСОБА_4 вбачається, що 08.09.2019 року зазначені особи копали картоплю в урочищі «Ходорця» та бачили, що на земельній ділянці, яку використовує ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства була наявна огородина, а саме буряки кормові та кормові гарбузи (а.с. 16-17).

З довідки, виданої виконавчим комітетом Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області від 13.09.2019 року № 3788 вбачається, що ОСОБА_9 виростив у своєму господарстві 500 кг кормового буряка та реалізував його за 2000, 00 грн. ОСОБА_1 (а.с. 18).

ЦК України та інші акти цивільного законодавства не містять вимог щодо належності виконання зобов`язання щодо почергового випасання власниками своїх сільськогосподарських тварин череди таких тварин. Зважаючи на це, у разі відсутності договору між власниками тварин щодо змісту належного виконання та його обсягу (як у справі, що розглядається) за правилом частини першої статті 526 ЦК України належність виконання підлягає правовій оцінці з урахуванням звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки суб`єктами правовідносин щодо почергового випасання сільськогосподарських тварин на безвідплатній основі є власники таких тварин - учасники черги, зазначені особи в аспекті положень частини першої статті 527 ЦК України є належними сторонами виконання зобов`язань, що походять з почергового випасання сільськогосподарських тварин на безвідплатній основі.

Статтею 22 ЦК України встановлено загальні правила відшкодування збитків та передбачено, зокрема, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1166 ЦК України встановлено загальні підстави відшкодування шкоди у позадоговірних (деліктних) зобов`язаннях та передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.180 ЦК України, тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.

Таким законом є, зокрема Закон України «Про захист тварин від жорстокого поводження» у ст. 9 якого визначено, що особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана: забезпечити домашній тварині необхідні умови, що відповідають її біологічним, видовим та індивідуальним особливостям, відповідно до вимог цього Закону; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм експлуатації жилого приміщення, де утримується домашня тварина (місце постійного утримання), та норм співжиття.

Особи, які утримують домашніх тварин, мають право з`являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх). Супроводжувати домашню тварину може особа, яка досягла 14-річного віку.

Особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; безпеку супроводжуваної домашньої тварини; безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою; наявність повідка для здійснення вигулу собак та інших домашніх тварин, які можуть становити небезпеку для життя чи здоров`я людини, поза місцем постійного утримання таких тварин, а також намордника на собаках порід, що включені до Переліку небезпечних порід собак, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» закріплено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Оскільки даний спір стосується заподіяння шкоди тваринами, а саме великою рогатою худобою (коровами), врахуванню при його розгляді також підлягає і наступне.

Організаційні і правові засади ідентифікації та реєстрації тварин з метою одержання оперативної та надійної інформації про поголів`я тварин щодо статі, віку, породи та їх місцезнаходження для поліпшення управління і прогнозування ринків продукції тваринництва та контролю за епізоотичною ситуацією в Україні визначає Закон України «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин».

У пунктах 3, 5 та 7 статті 1 Закону України «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин» визначено, що:

ідентифікаційні документи - документи встановленого зразка, що видаються на тварину (паспорт великої рогатої худоби, паспорт коня, реєстраційне свідоцтво свиней, реєстраційне свідоцтво овець/кіз);

ідентифікація - процес ототожнення тварини шляхом присвоєння їй ідентифікаційного номера з використанням візуальних, електронних та змішаних засобів залежно від виду тварини з подальшим внесенням ідентифікаційного номера до Єдиного державного реєстру тварин;

реєстрація - внесення до Єдиного державного реєстру тварин даних про ідентифіковану тварину, її власника/утримувача, господарство, переміщення, забій, утилізацію, загибель, падіж.

Згідно зі статтею 4 ЗУ «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин» об`єктом ідентифікації та реєстрації є сільськогосподарські тварини - велика рогата худоба, коні, свині, вівці, кози.

У статті 5 ЗУ «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин» зазначено, що юридичні та фізичні особи, що провадять діяльність з розведення та утримання тварин, зобов`язані: подавати для реєстрації дані про ідентифікованих тварин, господарства їх розведення та утримання, переміщення, забій, утилізацію, загибель, падіж тварин; ідентифікувати усіх тварин у господарстві; вести облік усіх тварин у господарстві, в тому числі щодо їх народження, ідентифікаційних номерів, усіх переміщень тварин між господарствами, а також про забій, утилізацію та падіж тварин; зберігати відомості про тварину протягом трьох років після її смерті (забій, падіж, утилізація) або переміщення її з господарства; здійснювати переміщення тварин з ідентифікаційними документами.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №642 від 04.12.2017 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.02.2018 року за №166/31618 затверджено Порядок ідентифікації та реєстрації великої рогатої худоби, яким запроваджено обов`язкову ідентифікацію та реєстрацію великої рогатої худоби.

Згідно пункту 1 Порядку він встановлює вимоги до здійснення ідентифікації, реєстрації та переміщення великої рогатої худоби.

У пункті 2 визначено, що цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних і фізичних осіб, що займаються розведенням та утриманням великої рогатої худоби, здійснюють її продаж, забій, утилізацію, надають послуги зі штучного осіменіння та організовують виставки за участю великої рогатої худоби.

А пункт 3 Порядку закріплює, що ідентифікації та реєстрації підлягає вся велика рогата худоба, яка перебуває, розводиться або утримується на території України.

Згідно пункту 6 Розділу ІV Порядку юридичні та фізичні особи зобов`язані: подавати дані Адміністратору Реєстру тварин про всі переміщення тварин, надходження нових тварин до господарства, а також забій, утилізацію, падіж тварин протягом п`яти робочих днів з дати таких дій або подій; надавати інформацію про походження, ідентифікацію, пункт призначення (переміщення) тварини, власником або утримувачем якої він є, протягом десяти робочих днів з дати отримання запиту від Адміністратора Реєстру тварин.

У пунктах 1-3 Розділу V Порядку після ідентифікації тварини шляхом прикріплення бирок власник/утримувач або працівник Адміністратора Реєстру тварин заповнює реєстраційну картку великої рогатої худоби.

Датою реєстрації тварини в Реєстрі тварин вважається дата внесення інформації про тварину до Реєстру тварин.

Оформлений паспорт тварини працівник Адміністратора Реєстру тварин передає власнику/утримувачу або уповноваженій ним особі.

Враховуючи викладені вимоги закону потерпілій ОСОБА_1 необхідно надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідачки, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідачка є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд зобов`язаний власні процесуальні дії належним чином обґрунтувати (мотивувати), враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд приходить до наступних висновків.

Під час судового розгляду даної справи факт знищення урожаю відповідачкою ОСОБА_2 не знайшов свого підтвердження.

Зокрема, з акту обстеження земельної ділянки на якій було пошкоджено городину від 13.09.2019 року вбачається, що комісія в складі в.о. старости с. Кишин ОСОБА_6 , діловода ОСОБА_7 , заявниці ОСОБА_1 , склали даний акт про те, що на земельній ділянці, яка розташована на IV бригаді в урочищі «Ходорця», яку використовує заявниця для ведення особистого селянського господарства пошкоджено кормові буряки на площі 0,03 га та гарбузи на площі 0, 006 га великою рогатою худобою 09.09.2021 року, яку випасала гр. с. Кишин ОСОБА_2 , проте у вказаному акті відсутні відомості стосовно того звідки дані обставини відомі комісії.При цьому, у вказаному акті не зазначено про те, що відповідачку було виявлено з худобою під час обстеження земельної ділянки і, що ці пошкодження завдано саме великою рогатою худобою відповідачки.

У листі відділу агропромислового розвитку Олевської районної державної адміністрації від 30.09.2019 року № 577 відсутнє посилання на рік у якому наведено показники середньої урожайності кормових гарбуз та кормових буряків. При цьому, вказана величина взята позивачкою в основу розрахунку матеріальних збитків.

Слід зазначити, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів стосовно понесених витрат позивачки на вирощування буряка кормового та гарбузів кормових, а саме обробки земельної ділянки, витрат на пальне, насіння, мінеральні добрива. У позовній заяві не вказано, що позивачка не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивачка із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання остання не подавала.

Також, довідка видана виконавчим комітетом Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області від 13.12.2019 року № 3788 є неналежним доказом, оскільки не містить інформації щодо предмету доказування, а лише підтверджує, що ОСОБА_1 купувала у ОСОБА_9 кормовий буряк. При цьому, у зазначеній довідці відсутня дата реалізації вказаного кормового буряка ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази того, що саме худоба відповідачки пошкодила врожай позивачки ОСОБА_1 , оскільки відповідно до зазначених вище положень ЗУ «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин» та Порядку ідентифікації та реєстрації великої рогатої худоби, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №642 від 04.12.2017 року, належним документом ідентифікації великої рогатої худоби (корів), є паспорт великої рогатої худоби, який відповідно до наведених положень законодавства також дозволяє визначити її власника.

Крім того, жоден із свідків у своїх письмових свідченнях, що додані до позовної заяви, не підтверджує факту, що 09.09.2021 року саме з вини відповідачки ОСОБА_2 було пошкоджено урожай ОСОБА_1 , або того, що даний інцидент стався під час випасу худоби ОСОБА_2 .

Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_2 здійснила протиправні дії щодо знищення врожаю на земельній ділянці, що належить позивачці матеріали справи не містять.

З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд прийшов до висновку, що позивачкою всупереч вимогам ст.ст.12, 81 ЦПК України не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на доведення факту завдання шкоди за участю відповідачки чи належності їй худоби, а також розміру завданої шкоди суду не надано.

Тому недоведеність зазначених елементів складу цивільного правопорушення виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Таким чином, судом установлено, що позивачкою не виконано обов`язку з доведення належними, достатніми та допустимими доказами наявності обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, а саме наявності в діях відповідачки юридичного складу цивільного правопорушення, який і є підставою для відшкодування завданої шкоди.

Враховуючи наведені вище вимоги закону, досліджені докази та встановлені на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , про відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними діями необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Що стосується стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 моральної шкоди суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 вищевказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року№3-рп/2003 у справі № 1-12/2003наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

В матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази наявності вини ОСОБА_2 у спричиненні ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. та в чому саме вона полягає.

Крім того, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди та враховуючи відмову в задоволенні цієї вимоги, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягає.

Згідно з ст. 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивачки в повному обсязі, тому понесені нею по справі судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 16, 22, 180, 322, 1166 ЦК України, ст.ст.4, 5, 12, 13, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 25.06.2002 року Олевським РВ УМВС України в Житомирській області, ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено і оголошено 09.12.2021 року.

Суддя: Л.В.Винар