Дата документу 03.02.2021
Справа № 334/243/21
Провадження № 2-о/334/57/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., секретар Гребенюк А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 діючи своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно заінтересованої особи ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 01.02.2021 до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено Службу (управління) у справах дітей Запорізької міської ради.

В обґрунтування заяви про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 заявниця вказує, що вона разом з малолітньою дитиною проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Частка цієї квартири належить заявниці на праві приватної власності.

Співвласником квартири є ОСОБА_3 , яка також проживає за вказаною адресою.

Сусідка систематично чинить фізичне і психологічне насильство щодо заявників, створює конфліктні ситуації, проявляє відносно заявників агресію, словесно ображає їх, залякує, погрожує фізичною розправою.

Крім того, сусідка псує їх майно та місця загального користування, без згоди заявниці утримує в квартирі котів, не прибирає за ними.

Такі дії сусідки викликали у заявників побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість та завдали шкоди психічному здоров`ю малолітньої дитини, що зумовило необхідність звернення за кваліфікованою медичною допомогою.

Заявниця неодноразово зверталась за захистом до поліції та інших уповноважених органів влади, проте це не дало жодного дієвого результату.

У зв`язку із вчиненням сусідкою домашнього насильства стосовно малолітньої дитини, останню взято на облік як таку, що опинилась у складних життєвих обставинах.

Сусідка, впевнившись у своїй безкарності та нездатності заявників захистити себе, почала реалізовувати свої погрози, вчиняючи щодо заявників фізичне насильство: вдарила малолітню дитину дверима, побила обличчя матері дитини, а останнього разу взагалі напала на матір дитини з молотком.

Всі випадки фізичного насильства над матір`ю дитини відбуваються в присутності малолітньої дитини.

Отже, з боку сусідки має місце домашнє насильство, яке п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначається, зокрема, як діяння фізичного та психологічного насильства, що вчиняються в межах місця проживання.

Даний закон підлягає застосуванню, оскільки заявниця, її малолітня дитина і сусідка ОСОБА_3 пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Видання судом обмежувального припису у вигляді тимчасової заборони сусідці перебувати в місці спільного проживання із заявниками жодним чином не позбавить її житла, адже вона має ще у спільній власності трикімнатне житло за адресою: АДРЕСА_2 .

Просить видати обмежувальний припис на строк 6 місяців, протягом якого заборонити ОСОБА_3 : перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на відстань менше 500 метрів до місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; переслідувати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В судовому засіданні заявниця, її представник підтримали свої вимоги і просили задовольнити заяву в повному обсязі.

ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилась, про час і місце судового засідання повідомлена у встановленому ЦПК України порядку.

Представники третьої особи в судовому засіданні пояснили, що до них звернулась ОСОБА_3 з приводу отримання дозволу на продаж своєї частки квартири, оскільки співвласниця ОСОБА_1 , як мати малолітньої дитини, не надає такої згоди. З метою обстеження місця проживання малолітньої дитини представники органу опіки і піклування з`явились до квартири адресою: АДРЕСА_2 , за згоди співвласника ОСОБА_3 . Заявниця під час відвідування поводилася неадекватно даній ситуації, дуже агресивно, закрила працівників служби у квартирі та не випускала до приїзду поліції. Все це відбувалося в присутності малолітньої дитини. Ситуація, що сталася, стала підставою взяти дитину ОСОБА_2 на облік як таку, що опинилась у складній життєвій ситуації. При цьому не бу3ло встановлено вчинення фізичного чи психологічного насильства заінтересованою особою щодо малолітньої дитини ОСОБА_2 .

Щодо заяви про видачу обмежувального припису, то вважають такі вимоги необґрунтованими і безпідставними.

За клопотанням матері в судовому засіданні надала пояснення малолітня ОСОБА_2 , яка пояснила, що сусідці потрібна вся квартира і вона хоче забрати у них з мамою їх частину квартири, сусідка не прибирає за котами своїми, мама з сусідкою часто сваряться. Сусідка ОСОБА_3 ображає маму і її, як пояснила мама, - сусідка хоче забрати у них їх квартиру. В їх кімнати вона не заходить, а коли знаходиться на кухні або в коридорі, свариться, постійно щось тихо бормоче. Останнім часом вона в квартирі вже не проживає, своїх котів також забрала, просто іноді приходить.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст.ст.77-80 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порядок розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями глави 13 ЦПК України, а відповідні правовідносини Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Вказаною статтею також визначено, що кривдник - це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі , а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Звертаючись до суду із заявою про застосування обмежувального припису, ОСОБА_1 вважає себе та свою малолітню дитину особами, які постраждали від домашнього насильства від кривдника ОСОБА_3 , яка згідно доводів заяви вчинила домашнє насильство відносно них.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

Згідно договору дарування частки квартири від 12.07.2020, ОСОБА_1 набула право власності на 21/50 частку квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . В приватну власність ОСОБА_1 перейшла кімната №3 площею 13,4 кв.м., в загальному користуванні залишаються коридор №1, кладова №2, кухня №4, ванна кімната №5, туалет №6.

Право власності заявниці підтверджується копією договору дарування, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

За даними довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру і довідки про реєстрацію місця проживання особи Департаменту реєстраційних послуг, ОСОБА_1 і її малолітня донька ОСОБА_2 зареєстровані за вказаною адресою з 21.07.2020, та згідно їх пояснень, постійно там проживають.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_4 , ОСОБА_1 після вселення у квартиру спочатку мала намір викупити у сусідки її частину квартири, уже давала їй гроші під розписку, а потім не дійшли згоди щодо остаточної суми, після чого ОСОБА_3 почала їм шкодити, погрожувати. Між ОСОБА_1 і її сусідкою по комунальній квартирі ОСОБА_3 існують неприязні стосунки, ОСОБА_3 постійно погрожує та застосовує насильство, в антисанітарних умовах утримує місця загального користування, не прибирає після своїх котів. Дитина сама боїться знаходитися вдома, виходити з кімнати. Постійно викликається поліція, але це не дає потрібних результатів і не впливає на поведінку сусідки, яка у січні 2021 року молотком вдарила по руці заявницю.

Заявниця на підтвердження своїх доводів надала лист Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 17.09.2020 про результати перевірки її заяви від 15.09.2020, лист Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 29.09.2020 про результати перевірки її заяви щодо розгляду її заяви від 03.08.2020, лист Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 15.10.2020 про результати перевірки її заяви від 28.09.2020 і відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР, які не містять будь-яких відомостей щодо спірних правовідносин між ОСОБА_1 і її ОСОБА_3 .

У грудні 2020 ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області з приводу домашнього насильства з боку сусідки ОСОБА_3 .

З довідки Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області про результати розгляду звернення ОСОБА_1 від 17.12.2020 про вжиття заходів до сусідки ОСОБА_3 вбачається, що перевірити доводи заяви щодо неправомірних дій ОСОБА_3 не виявилось можливим, даних, які б вказували на ознаки кримінального правопорушення, встановлено не було.

Згідно протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.12.2020 ОСОБА_1 звернулась із заявою, в якій просила вжити заходи до сусідки ОСОБА_3 , яка 24.12.2020 нанесла їй тілесні ушкодження і образили її дитину.

За фактом спричинення 10.01.2021 заявниці ОСОБА_1 тілесних ушкоджень сусідкою ОСОБА_3 зареєстровано кримінальне провадження. Разом із тим суд відмічає, що це не є беззаперечним доказом того, що тілесні ушкодження нанесені заявнику заінтересованою особою, оскільки прийняття заяви про злочин і внесення відомостей до ЄРДР згідно ст. 214 КПК України, за наявності відповідної заяви, є обов`язком органу поліції. На час розгляду справи судом підозри у вказаному кримінальному провадженні не пред`явлено, вирок суду, яким би було визнано ту чи іншу особу винною у вчиненні кримінального правопорушення, відсутній, а особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено судом.

Відповідно до листа відділу Служби (управління) у справах дітей ЗМР по Дніпровському району від 06.11.2020, 16.10.2020 спеціалістом відділу разом з фахівцями Запорізького міського центру соціальних служб для дітей, сім`ї та молоді було відвідано родину ОСОБА_1 за місцем проживання та складено відповідний акт. За результатами проведеної роботи та зібраної інформації малолітню ОСОБА_2 взято на облік як дитину, що опинилася у складних життєвих обставинах, що також підтверджується копією відповідного наказу №910 від 04.11.2020.

На підтвердження психологічного насильства щодо дитини з боку заінтересованої особи надано запис медичного центру «Аструм» від 21.10.2020, згідно якого дитина ОСОБА_2 знаходилася на прийомі лікаря невролога і їй призначалося лікування, а також висновок психолога КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР, згідно якого за зверненням матері ОСОБА_1 було проведено обстеження малолітньої ОСОБА_2 , дослідженням виявлено порушення емоційно-вольової регуляції за нестійко-тривожним типом.

Згідно консультаційного висновку спеціаліста - дитячого лікаря-психіатра щодо пацієнта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено діагноз тривожно-фабічний розлад дитячого віку, ситуаційно обумовлено.

Згідно п. 14 ст. 1 цього Закону психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Надані суду докази не підтверджують вчинення психологічного насильства заінтересованою особою щодо малолітньої дитини ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Надавши системний аналіз вищевказаним нормам права, суд дійшов висновку про те, що на спірні правовідносини дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству не поширюється.

ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не входять у перелік осіб, визначених ст.3 Закону. Та обставина, що вони є співвласниками та мешканцями квартири спільного заселення, не свідчать, що вони проживають спільно, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відтак, у даному випадку заявниця не є особою, яка постраждала від домашнього насильства, а заінтересована особа не є кривдником у розумінні цього Закону, що в свою чергу свідчить про те, що конфлікт, який виник між учасниками справи, не може розглядатися як домашнє н асильство.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги про видачу обмежувального припису є такими, що не підлягають розгляду в обраному нею порядку та не регулюються положеннями глави 13 ЦПК України та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

ОСОБА_1 реалізувала своє право на захист, та звернулась до органів поліції із заявою про порушення її прав, в тому числі про вчинення щодо неї кримінального правопорушення і до повноважень саме цього органу відноситься вирішення питань винності чи невинності ОСОБА_3 у вчиненні тих дій, які викладені у заяві про вчинення кримінального правопорушення.

За ситуації, що склалася, малолітня дитина ОСОБА_2 службою (управлінням) у справах дітей ЗМР по Дніпровському району взята на облік як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах, і це питання знаходиться на контролі служби.

Також у ході судового розгляду справи судом не встановлено ризику можливого повторення виникнення будь-якого конфлікту за умови дотримання норм добросусідства заявницею та сусідкою ОСОБА_3 , оскільки як встановлено судом, ОСОБА_3 здійснює дії, спрямовані на відчуження належної їй частки квартири, і згідно пояснень дитини, які спростовані не були, наразі постійно не проживає у квартирі.

Відтак, у спосіб, обраний ОСОБА_1 у цій справі, її порушене право не підлягає захисту.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа або її представник.

Згідно положень п. 7 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Таким чином, обмежувальний припис застосовується виключно відносно кривдника, тобто особи, яка вчинила домашнє насильство. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства встановлено у ст. 126-1 КК України, що передбачає відповідальність за умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

В свою чергу, у ст. 173-2 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого відповідальність.

Разом із тим, відомостей, що підтверджують поширення дії законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству на відносини між заявницею та заінтересованою особою: родинні відносини, або інші обставини, передбачені ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», доказів притягнення до відповідальності ОСОБА_3 за вчинення діянь, що мають ознаки домашнього насильства не надано і наведено не було, а відтак на сторін не можуть бути поширені права і обов`язки кривдника і постраждалої особи, визначені законодавством про захист від домашнього насильства.

З урахуванням викладено, заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволенню не підлягає.

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Складення повного тексту рішення 13.02.2020 року.

Суддя: Турбіна Т. Ф.