Постанова

Іменем України

08 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 748/1923/20

провадження № 61-14397св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Служба у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Майбороди С. М., та постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: Бечка Є. М., Євстафіїва О. К., Шарапової О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі батька у вихованні дитини.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з 25 липня 2014 року він з ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 березня 2020 року.

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю.

На утримання сина з нього рішенням суду стягнуто аліменти, які він сплачує добровільно. Також він підтримує стосунки з дитиною, бере участь у вихованні, забезпечує всім необхідним для його нормального становлення. У сторін виникають непорозуміння щодо його участі у вихованні сина та його відвідування, створюються штучні перешкоди зі сторони відповідача стосовно його спілкування з сином.

З урахуванням зазначеного та уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити йому такий порядок участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_3 :

1) щосереди з 17 год. 30 хв. до 08 год. ранку четверга;

2) з 17 год. 30 хв. кожної п`ятниці до 16 год. неділі;

3) один раз на місяць, з п`ятниці після 17 год. до 18 год. неділі (з метою відвідування діда і баби у м. Сновську Чернігівської області);

4) 3,5 дні безперервно за місцем проживання батька протягом осінніх та весняних канікул, протягом зимових канікул - 5 днів безперервно за місцем проживання батька, протягом літніх канікул - 1,5 місяці безперервно за місцем проживання батька. Графік черговості перебування дитини з кожним із батьків (перша половина канікул або друга) має визначатись за домовленістю між батьками;

5) Новий рік - 2 повні дні (31 грудня - 01 січня) - по черзі з кожним із батьків (один рік з батьком, наступний - з матір`ю);

6) Різдво - 2 повні дні (06-07 січня) - по черзі з кожним із батьків (один рік з батьком, наступний - з матір`ю);

7) Пасха - 2 дні (неділя, понеділок) по черзі з кожним із батьків (один рік з батьком, наступний - з матір`ю);

8) щороку ІНФОРМАЦІЯ_4 в день народження баби ОСОБА_4 , якщо дні народження припадають на будній день, то перші вихідні (субота, неділя) після вказаної дати батько з сином їдуть до м. Сновська Чернігівської області;

9) щороку ІНФОРМАЦІЯ_5 в день народження діда ОСОБА_5 , якщо дні народження припадають на будній день, то перші вихідні (субота, неділя) після вказаної дати батько з сином їдуть до м. Сновська Чернігівської області;

10) ІНФОРМАЦІЯ_6 в день народження неповнолітнього сина ОСОБА_3 , якщо вказана дата припадає на будній день, то один рік в суботу дитина святкує з матір`ю, в неділю - з батьком (з ночівлею), наступний рік - в суботу святкує з батьком, в неділю - з матір`ю. У разі, якщо день народження припадає на суботу, то в неділю дитина святкує з батьком. У разі, якщо день народження припадає на неділю, то дитина святкує його з батьком у наступні вихідні;

11) один раз на рік ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3 виїздять на оздоровлення до моря терміном на 10-14 днів у той час, коли дитина за графіком перебуває з батьком протягом літніх канікул;

12) в порядку забезпечення участі батька у спілкуванні з дитиною ОСОБА_2 повідомляє ОСОБА_1 про захворювання дитини протягом 24 годин з моменту початку хвороби, ОСОБА_1 за домовленістю з ОСОБА_2 відвідує хвору дитину за місцем проживання матері з дотриманням необхідних заходів карантину (медична маска, рукавички тощо);

13) в порядку забезпечення участі батька у вихованні дитини ОСОБА_1 на рівні з ОСОБА_2 бере участь у виборі загальноосвітньої школи, гуртків, спортивних секцій, репетиторів для дитини, на рівні з матір`ю відвідує такі заклади, водить до них дитину за графіком, передбаченим такими закладами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено такий спосіб участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- кожного другого тижня з 09 год. суботи до 16 год. неділі, з урахуванням стану здоров`я та бажання дитини;

- Новий рік - 2 повних дні (31 грудня - 01 січня), Різдво - 07 січня, Пасха -

1 день (неділя) - по черзі з кожним із батьків (один рік з батьком, наступний - з матір`ю), з урахуванням стану здоров`я та бажання дитини, узгоджуючи час повернення дитини за місцем проживання матері - АДРЕСА_1 , з урахуванням часу відпочинку дитини;

- дозволено ОСОБА_1 побачення з дитиною ОСОБА_3 за місцем проживання дитини ІНФОРМАЦІЯ_6 в день його народження;

- ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 про захворювання дитини протягом 24 годин з моменту початку хвороби, дозволити ОСОБА_1 за домовленістю з ОСОБА_2 відвідувати хвору дитину за місцем проживання матері з дотриманням необхідних заходів карантину (медична маска, рукавички тощо).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Встановлюючи дні побачень кожного другого тижня з 09 год. суботи до 16 год. неділі з урахуванням стану здоров`я дитини та її бажання, суд першої інстанції виходив із того, що такий спосіб спілкування батька з дитиною вже визначений сторонами, дитина звикла до такого графіка.

Рішення суду мотивовано ти, що суд вважав недоцільним встановлювати часи побачень з батьком щосереди з 17 год. 30 хв. до ранку четверга, оскільки поїздка серед тижня до місця проживання батька (м. Чернігів) та наступного дня до дитячого садка у с. Старий Білоус Чернігівського району Чернігівської області змінить звичний режим дня дитини. При цьому, приїжджаючи до батька пізно ввечері, позивач не буде проводити час з дитиною, оскільки за графіком фактично має готувати сина до сну, такі поїздки можуть негативно відобразитись на емоційному стані дитини.

Виходячи з рівності участі батька та матері у спілкуванні з сином, суд вважав за доцільне визначити спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні сина на святах: Новий рік - 2 повні дні (31 грудня - 01 січня), Різдво - 07 січня, Пасха - 1 день (неділя) - по черзі з кожним із батьків (один рік - з батьком, наступний - з матір`ю), з урахуванням стану здоров`я та бажання дитини.

Також суд визначив необхідність повідомляти батька дитини про хворобу, оскільки батько має право бути обізнаним про хвороби дитини.

Зважаючи на те, що за усталеними сімейними звичаями та традиціями день народження дитини є родинним святом, яке святкується в колі рідних людей, суд першої інстанції дійшов висновку про надання дозволу ОСОБА_1 на побачення з сином за місцем проживання дитини ІНФОРМАЦІЯ_6 в день його народження.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо побачень батька з сином у період канікул з виїздом на спільний відпочинок, суд першої інстанції, враховуючи вік дитини, вважав ці вимоги передчасними, оскільки на час вирішення спору невідомо, де буде проживати та навчатись малолітній ОСОБА_3 та який у нього буде графік відвідування школи, а суд не може вирішувати питання участі батька у спілкуванні та вихованні сина на майбутнє.

Також суд зазначив, що не може вирішувати питання щодо участі третіх осіб: баби та діда, у спілкуванні з онуком, оскільки останні до суду із зазначеними позовними вимогами не звертались.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо участі батька у виборі школи, гуртків, спортивних секцій, репетиторів для дитини, суд виходив із того, що визначення такого способу зробить у подальшому неможливим виконання рішення суду, так як між сторонами будуть виникати конфлікти, що може негативно відобразитись на психологічному стані дитини, батько, маючи бажання більше бачитись з сином, буде намагатись вирішити питання щодо відвідування сином частіше гуртків та спортивних секцій, мати може заперечувати з цього приводу, разом з тим більш зручнішим є відвідування школи за місцем проживання дитини, також ОСОБА_3 на даний час відвідує дитячий садок та не встановлена необхідність у додаткових заняттях з репетитором.

Відмовляючи у задоволенні вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не довів, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2021 року змінено: у частині місця спілкування доповнено - за місцем фактичного проживання батька, та в частині порядку спілкування батька з дитиною, додатково визначено такі способи участі батька у спілкуванні та вихованні сина:

- щороку ІНФОРМАЦІЯ_4 в день народження баби ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 діда ОСОБА_5 (а якщо дні народження припадають на будній день, то у перші вихідні - субота або неділя після вказаної дати) батько з сином відвідують їх у м. Сновську Чернігівської області, з урахуванням стану здоров`я та бажання дитини;

- ОСОБА_1 на рівні з ОСОБА_2 бере участь у виборі загальноосвітньої школи, гуртків, спортивних секцій для дитини, на рівні з матір`ю відвідує такі заклади, водить до них дитину за графіком, передбаченим такими закладами, відповідно до часу спілкування з дитиною, визначеного судовим рішенням.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині місця спілкування та в частині порядку спілкування батька з дитиною, суд апеляційної інстанції виходив із необхідності участі батька у виборі школи, гуртків тощо та наявності підстав для задоволення вимог про відвідування дитини разом із батьком баби та діда в їхні дні народжень.

Апеляційний суд зазначив, що висновок суду першої інстанції щодо недоцільності побачень батька з сином щосереди з 17 год. 30 хв. до 08 год. ранку четверга є обґрунтованим, зважаючи на інтереси дитини.

Також апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки позивач не довів, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, а висновок за результатами перевірки заяви ОСОБА_1 до поліції свідчить лише про разову відсутність дитини за місцем свого проживання у зв`язку з відвідуванням зоопарку.

Відхиляючи доводи ОСОБА_1 про те що відповідач погодилась із запропонованим графіком щодо святкових днів та запропонувала більш довгий проміжок часу спілкування позивача з дитиною з п`ятниці до 19 год. неділі, суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно з відзивом відповідач вважала за можливе забирати дитину з 09 год. кожної другої суботи до 19 год. неділі, однак позивач не скористався своїм правом на збільшення позовних вимог в частині повернення дитини на вихідні, а тому судом першої інстанції правомірно частково задоволено вимоги в цій частині, а саме: кожного другого тижня з 09 год. суботи до 16 год. неділі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У серпня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_3 ; встановити йому такий порядок участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_3 :

- кожного другого тижня з 17 год. п`ятниці до 18 год. неділі, з урахуванням стану здоров`я та бажання дитини;

- щосереди з 18 год. до 08 год. ранку четверга;

- один раз на рік ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3 виїздять на оздоровлення до моря терміном на 10-14 днів в той час, коли дитина за графіком перебуває з батьком протягом літніх канікул.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували висновок органу опіки та піклування, яким визначено значно більше часу у спілкуванні та вихованні дитини, а саме визначено такий спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 :

- кожного тижня з 17 год. середи до 08 год. ранку четверга, повертаючи дитину до дитячого закладу;

- кожного другого тижня з 17 год. п`ятниці на суботу і неділю, повертаючи дитину о 18 год. неділі за місцем проживання матері;

- святкові дні по черзі.

Суди не врахували, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_3 , у зв`язку з чим у серпні 2020 року він звертався з заявою до чергової частини Чернігівського РВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області.

При цьому суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні його вимог щодо визначення йому побачень з дитиною щосереди з 17 год. 30 хв. до 08 год. ранку четверга, не навели доводів щодо порушення інтересів дитини.

Вказував на те, що єдиною метою звернення до суду з цим позовом є його бажання бачитися з дитиною та брати участь у її розвитку та становленні.

Підставами касаційного оскарження рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2021 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 758/5545/18 (провадження № 61-466св20), від 28 січня 2018 року у справі № 619/3051/17 (провадження № 61-42734св18).

Судові рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не оскаржуються, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

У строк, визначений судом, заявник усунув недоліки касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

29 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 березня 2020 року у справі № 748/412/20.

У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 .

Малолітній ОСОБА_3 зареєстрований та проживає разом із матір`ю у квартирі АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає у квартирі АДРЕСА_4 .

Згідно з довідками Чернігівського дошкільного навчального закладу № 19 від 12 жовтня 2020 року та від 21 жовтня 2020 року ОСОБА_3 виховуються в Чернігівському дошкільному навчальному закладі № 19 з 02 липня 2018 року. Зі слів вихователів групи № 6 батько дитини - ОСОБА_1 у період з січня 2020 року і до теперішнього часу дитину з дошкільного навчального закладу не забирав, участі в батьківських зборах не брав. У період з 12 березня по 02 червня 2020 року діти усіх вікових груп заклад не відвідували у зв`язку з карантином. У літній період, з 03 червня по 31 серпня 2020 року, ОСОБА_3 заклад не відвідував, знаходився на оздоровленні та з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року дитина постійно була присутня в дошкільному закладі.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до чергової частини Чернігівського РВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області із заявою про те, що його колишня дружина ОСОБА_2 не дозволяє зустрічатись з сином - ОСОБА_6 , хоча існувала попередня домовленість.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 748/411/20-2-н/748/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

На виконання ухвали Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2020 року, Новобілоуська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області надала письмовий висновок органу опіки та піклування Новобілоуської сільської ради щодо участі батька ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3 .

Згідно з висновком щодо участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженим рішенням виконавчого комітету Новобілоуська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області від 04 грудня 2020 року, служба у справах дітей Новобілоуської сільської ради вважає за доцільне визначити такі способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини:

- кожного тижня з 17 год. середи по 08 год. ранку четверга, повертаючи дитину до дитячого закладу № 19 м. Чернігова;

- кожного другого тижня з 17 год. п`ятниці на суботу і неділю повертаючи дитину о 18 год. неділі за місцем проживання матері - АДРЕСА_1 ;

- у святкові дні року перебування з батьком або мамою встановити по черзі, враховуючи бажання дитини.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції в незміненій апеляційний судом частині та постанова апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 141 СК України визначено, що мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (стаття 157 СК України).

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Встановлюючи порядок побачень батька з дитиною, суди попередніх інстанцій врахували інтереси дитини, її вік, постійне проживання разом із матір`ю, а також закріплений у положеннях чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участі у її вихованні, бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином.

Встановивши відсутність обставин, які б унеможливлювали реалізацію права батька на спілкування з малолітнім сином, необхідність спілкування дитини як з батьком, так і з матір`ю, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дитини, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про можливість визначення порядку періодичних побачень батька з дитиною кожного другого тижня з 09 год. суботи до 16 год. неділі, а суд апеляційної інстанції доповнив рішення суду першої інстанції в частині місця спілкування - за місцем фактичного проживання батька.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо встановлювати часи побачень з батьком щосереди з 17 год. 30 хв. до ранку четверга, суди правильно виходили із того, що такий порядок суперечить інтересам дитини.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_7 про те, що суди не врахували висновок служби у справах дітей Новобілоуської сільської ради, яким визначенийпорядок його побачень з дитиною кожного другого тижня з 17 год. п`ятниці до 18 год. неділі та щосереди з 18 год. до 8 год. ранку четверга, не спростовують висновків судів, з огляду на таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки та піклування аналізує відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на інші документи, які стосуються справи, й подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанції про те, що висновок служби у справах дітей Новобілоуської сільської ради від 04 грудня 2020 року не містить обґрунтування визначення саме такого способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною та суперечить інтересам дитини, а тому суди правомірно не погодились з висновком служби у справах дітей щодо доцільності визначення участі батька у спілкуванні та вихованні дитини кожного тижня з 17 год. середи до 08 год. ранку четверга, повертаючи дитину до дитячого закладу № 19 м. Чернігова, та кожного другого тижня з 17 год. п`ятниці на суботу і неділю, повертаючи дитину о 18 год. неділі за місцем проживання матері - АДРЕСА_1 .

Також суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 щодо визначення побачень батька з сином у період канікул з виїздом на спільний відпочинок, оскільки ці вимоги позивача є передчасними, так як на час вирішення спору невідомо, де буде проживати та навчатись малолітній ОСОБА_3 та який у нього буде графік відвідування школи, а суд не може вирішувати питання участі батька у спілкуванні та вихованні сина на майбутнє.

При цьому, слід зазначити, що визначений судами спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною у інших формах за погодженням батьків або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення.

Об`єктом правосуддя у справах про піклування про дитину є одвічні, гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі встановлювати сталі чутливі людські стосунки та приписувати почуття прихильності. У той же час суд у межах своїх повноважень спрямовує учасників сімейного конфлікту до його вирішення.

З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.

Також суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_3 , оскільки позивач не довів цих позовних вимог.

Посилання як на підставу касаційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 758/5545/18 (провадження № 61-466св20), від 28 січня 2018 року у справі № 619/3051/17 (провадження № 61-42734св18), не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах, на які посилається заявник, встановлені різні фактичні обставини.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, Верховний Суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в незміненій апеляційним судом частині та постанову апеляційного суду - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2021 року в незміненій апеляційним судом частині та постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець