Справа № 456/3528/20
Провадження № 2/456/231/2021
РІШЕННЯ

іменем України

12 лютого 2021 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Карпин О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ільків М.М. звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 14616 грн. витрат на поховання та встановлення пам`ятника, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 167,72 грн., три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 42,05 грн., та понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27.07.2014 приблизно о 15:00 год. в районі 630 км автодороги Київ-Чоп у с. Гірне Стрийського району Львівської області відбулося зіткнення мотоцикла «Honda GL 1800A», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , із велосипедистом ОСОБА_1 , який отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. Постановою старшого слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області, капітана поліції Стружа П.В. від 22.10.2014 кримінальне провадження №0000437 закрито у зв`язку з відсутністю у діяннях ОСОБА_2 складу кримінального правопрушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Транспортний засіб «Honda GL 1800A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , був забезпечений за страховим полісом серії АІ №0681202, виданим ПрАТ «СК «Україна». Рішенням Господарського суду м. Києва у справі №910/842/18 від 17.07.019 ПрАТ «СК «Україна» було визнано банкрутом. 28.05.2020 на адресу МТСБУ надіслано заяву про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-траснпортної пригоди, яка трапилась 27.07.2014 у с.Гірне, Стрийського району, Львівської області. Загальна сума вимоги за шкоду, заподіяну смертю батька ОСОБА_1 складає 19 488,00 грн., з яких: 4872,00 грн. - моральна шкода (розрахунок: 1218 грн.(мінімальна заробітна плата)*12/3 (кількість осіб, які мають право на отримання моральної шкоди), 14 616,00 грн - витрати на поховання (згідно товарного чеку від 28.07.2014 на суму 5 720,00 грн.) та встановлення памятника (згідно товарного чеку від 15.09.2015 на суму 10 200,00 грн.). 27.07.2020 МТСБУ було сплачено ОСОБА_1 відшкождування у розмірі 4 872,00 грн.(моральна шкода). Щодо іншої чпстини відшкодування, то листом від 30.06.2020 МТСБУ повідомило, що для проведення виплати по витратах на поховання та встановлення памятника необхідно надати до МТСБУ фіскальний чек або розрахункову квитанцію, що відповідають наказу МФУ №13 від 21.01.2016 «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, повязаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми №ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок)». Дані вимоги про надання додаткових документів, що підтверджують витрати на похованння та спорудження памятника позивач вважає необгрунтованою, оскільки до заяви про виплату страхового відшкодування були долучені розрахункові документи - оригінал товарного чеку на суму 5 720,00 грн. від 28.07.2014, а також оригінал товарного чеку на суму 10200,00 грн. від 15.09.2015 із заначенням переліку понесених ОСОБА_1 витрат на поховання та спорудження пам`ятника. Окрім цього, МСТСБУ не може посилатися на вимоги наказу МФУ №13 від 21.01.2016, оскільки останній немає зворотньої дії у часі. Рішенням МТСБУ від 04.08.2020 було остаточно відмовлено у виплаті витрат на поховання та спорудження пам`ятника, тому з цього дня позивач просить стягнути пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, інфляційні витрати та три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 04.08.2020 по 07.09.2020 у розмірі 209,77 грн., з яких: пеня - 167,72 грн, три відсотки річних - 42,05 грн., інфляційні втрати - 0,00 грн.

16.10.2020 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Ільків М.М. подано заяву про збільшення позовних вимог у зв`язку із збільшенням кількості днів прострочення виплати страхового відшкодування, тому просить стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 14616 грн. витрат на поховання та встановлення пам`ятника, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 412,12 грн., три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 103,31 грн., а всього разом - 515,43 грн. та понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн.

27.10.2020 представником МТСБУ Приступа Л. подано відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не підлягають до задовлення. Заява про виплату відшкодування, до якої на підтвердження понесених витрат на поховання позивачем долучено два товаринх чеки від 28.07.2014 на суму 5720,00 грн. і від 15.09.2015 на 10200,00 грн., датована 09.07.2020. МТСБУ листом від 04.08.2020 повідомило позивача про відмову у виплаті відшкодування, так як зазначені товарні чеки не можуть прийматится як розрахункові документи, оскільки Положенням про форму та зміст розрахункових документів (електронних розрахункових документів), затверджених наказом МФУ 21.01.2016 №13, зареєстрованого в МЮУ 11.02.2016 за №220/28350, такий розрахунковий документ як товарний чек не передбачений. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також неджотримання сфери його призначення, такий документ не приймається як розрахунковий. Якщо врахувати, що цей наказ діяв на дату видачі товарних чеків, що надані МТСБУ, то в такому разі їх не можна вважати платіжними документами, оскільки як зазначає сам позивач у позовній заяві, відповідно до ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахункові документи, до яких відносяться товарні чеки повинні відповідати вимогам п.п.3.2 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом ДПА України від 01.12.2000. Щодо витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн, то відповідно до ст. 137 ЦПК України, жодного договору про надання правничої допомоги до позовної заяви не долучено, розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірними зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

26.10.2020 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Ільків М.М. подано відповідь на відзив, згідно якого посилання відповідача не відвідають дійсності, оскільки наказ МФУ №13 від 21.01.2016, на який посилається у листі від 30.06.2020 датований 21.01.2016, а товарні чеки були видані ще до завтвердження у 2014 та 2015 роках. Станом на дату видачі вищевказаних товарних чеків був чинним нормативно-правовий акт, який визначав вимоги до розрахункових документів, а саме: накз ДПА України від 01.12.2000 №614 «Про затвердження нормативно-правивих актів до ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Крім того, безпідставним вважає посилання МТСБУ на п.п.3.2 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом ДПА України від 01.12.2000 відносно обов`язкових реквізитів до касового чеку, оскільки позивачем були подані товарні чеки, а не касові. Так, відсутність у товарному чеку будь-якого з реквізитів розрахункового документу може бути підставою для проведення державною податковою службою України перевірки діяльності суб`єкта господарювання, однак не підставою для відмови МТСБУ у виплаті страхового відшкодування потерпілим у дорожньо-транспортній пригоді. За таких обставин, просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

18.12.2020 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Ільків М.М. подано детальний опис наданих послуг ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги на загальну суму 9000,00 грн.

Представник позивача адвокат Ільків М.М. в судовому засіданні позов підтримав та просив задоволити позовні вимоги з підстав наведених в позові.

Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з`явився, проте подано до суду відзив на позовну заяву, яким заперечили проти задоволення позову.

Суд, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зіст. 81 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Так судом встановлено, що 27.07.2014 приблизно о 15:00 год. в районі 630 км автодороги Київ-Чоп у с. Гірне, Стрийського району, Львівської області, відбулося зіткнення мотоцикла «Honda GL 1800A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 і велосипедом «ММВЗ», яким керував велосипедист ОСОБА_3 . Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали технічні пошкодження, велосипедист ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Факт смерті ОСОБА_3 , підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії НОМЕР_3 , вданого 28.07.2014 виконавчим комітетом Гірненської сільської ради Стрийського району Львівської області /а.с.19/.

Постановою старшого слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області, капітана поліції Стружа П.В. від 22.10.2014 кримінальне провадження №0000437 закрито у зв`язку з відсутністю у діяннях ОСОБА_2 складу кримінального правопрушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України /а.с.14-17/.

Відповідальність водія транспортного засобу - мотоцикла «Honda GL 1800A», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу №АІ 0681202 у ПрАТ «СК «Україна».

28.05.2020 року на адресу МТСБУ позивачем ОСОБА_3 надіслано заяву про виплату страхового відшкодування /а.с.9/.

Згідно відповіді МТСБУ від 11.06.2020 №3.1-02/17408, необхідно надати інформацію про всіх осіб, які мають право на отримання відшкодування моральної шкоди, а саме відомості про дружину та батьків загиблого /а.с.20/.

23.06.2020 позивачем ОСОБА_3 направлено на адресу МТСБУ заяву про долучення документів та просить здійснити страхове відшкодування для сина загиблого ОСОБА_1 /а.с.21/.

Згідно відповіді МТСБУ від 30.06.2020 №3.1-02/19369, необхідно надати оригінали документів, що підтверджують витрати на поховання, а саме фіскальний касовий чек або розрахункова квитанція,що відповідають наказу МФУ №13 від 21.01.2016 «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, повязаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми №ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок)» /а.с.23/.

Так, 09.07.2020 позивачем ОСОБА_3 направлено на адресу МТСБУ заяву про долучення документів, зокрема: копію свідоцтва про народження загиблого ОСОБА_3 ; копію свідоцтва про смерть батька загиблого ОСОБА_4 , копію свідоцтва про смерть матері загиблого ОСОБА_5 , товарний чек від 28.07.2014 на суму 5 720,00 грн., копію свідоцтва про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_6 , товарний чек на пам`ятник від 15.09.2015 на суму 10 200,00 грн., копію виписки з Єдиного державного реєстру ФОП ОСОБА_7 /а.с.24-31/.

31.07.2020 представником позивача директором ТОВ «Центр авто виплат Поліс» Шелепінський О.М. від 31.07.2020 на адресу відповідача подано досудову вимогу про виплату страхового відшкодування у розмірі 14 616,00 грн. за шкоду понесену у зв`язку із витратами на поховання та спорудження пам`ятника/а.с.32-33/.

У відповідності до листа № 3.1-01-а/1371е від 04.08.2020 відповідачем прийнято рішення, що немає правових підстав для виплат відшкодування з фонду захисту потерпілих. Відмова мотивована тим, що позивачем не підтверджено належними платіжними документами зазначених витрат, а товарні чеки у розумінні ст.2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не є належним розрахунковим документом, який може підтверджувати понесені витрати /а.с.34-35/.

Відповідно до п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні товарного чеку від 28.07.2014 ОСОБА_3 у ФОП ОСОБА_6 придбав домовину дуб, хрест дуб, вінок пох., подушка+накидка, лампадка, кошик пох. на суму 5 720,00 грн., та товарного чеку від 15.09.2015 у ФОП ОСОБА_7 придбав пам`ятник з гранітну в сумі 10 200,00 грн. (а.с.28-31).

Твердження відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України, що позивачем не підтверджено документально витрати на поховання та придбання пам`ятника не заслуговує на увагу суду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 15 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, зобов`язані надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Оформлення розрахункових операцій з використанням товарних чеків фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, у випадках, передбачених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є правомірним. Водночас, якщо форму і зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов`язковим, визначено Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), то форму і зміст товарного чека на сьогодні законодавчо не визначено. Таким чином, суб`єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивачем підтверджено понесені ним витрати на поховання та на придбання пам`ятника належними доказами, а тому вказані витрати підлягають стягненню з Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Отже, судом встановлено, що відповідачем належним чином не виконано зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій особі, тому наявні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 16 Закону України«Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно з ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Таким чином, у межах позовних вимог з відповідача МТСБУ на користь позивача за період з 04.08.2020 до 28.10.2020 підлягають стягненню: три проценти річних у розмірі 103,31 грн, інфляційні втрати у розмірі 0 грн. та пеня згідно з пунктом 36.5 статті 36 зазначеного Закону у розмірі 412,12 грн., які розраховані представником позивача /а.с.46/. Вказаний розрахунок суд вважає вірним, такиий не оспорювався відповідачами, тому приймає до уваги.

В частині стягнення з відповідача витрат понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн. суд дійшов наступного висновку.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: ордер на надання правової допомоги серії ВС №1035631 від 07.09.2020, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, попередній розрахунок суми судових витрат на загальну суму 12000,00 грн., детальний опис наданих послуг на підставі договору про надання правової допомоги та квитанцію до прибуткового касового ордера №21 /а.с.6, 36,37,74,75/.

На підтвердження факту оплати гонорару адвокату у розмірі 9000,00 грн., представник позивача надав лише квитанцію до прибуткового касового ордера №21, у якій зазначено призначення платежу «договір про надання правової допомоги №б/н від 11.08.2020», однак до матеріалів справи не долучено даний договір, що не дає можливості встановити вид послуг та їх передбачену вартість.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову представнику позивача адвокату Ільківу М.М. в стягненні витрат на професійну правову допомогу в розмірі 9000,00 грн.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 14616 грн. страхового відшкодування, 412,12 грн. пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, 103,31 грн. три відсотки річних, а всього разом 15131,43 грн. (п`ятнадцять тисяч сто тридцять одну гривню 43 копійки).

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 17.02.2021.

Головуючий суддя С. С. Сас