Провадження № 2-з/638/552/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Поволяєва О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Салига Наталія Анатоліївна про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, в якому просив суд забезпечити позов шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 (далі - квартира), та заборони видачі свідоцтва про право власності на вказану квартиру.

Заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання заповіту недійсним. За вказаним заповітом спадковим майном є зазначена вище квартира, в якій позивач проживає та частина якої за життя належала його матері ОСОБА_3 , яка 15 червня 2021 року склала заповіт на ім`я відповідача ОСОБА_2 . За станом здоров`я ОСОБА_3 не могла усвідомлювати значення своїх дій та вчиняти правочини. Складений заповіт порушує права ОСОБА_1 як спадкоємця першої черги за законом. Після смерті ОСОБА_3 минуло чотири місяці та шестимісячний строк для прийняття спадщини закінчується 26 січня 2022 року, після спливу якого ОСОБА_2 має законне право оформити спадщину, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що відповідач до вирішення судом спору про визнання недійсним та скасування заповіту зможе оформити право власності на квартиру та здійснити її подальше відчуження.

Зважаючи на те, що 22 січня 2022 року ОСОБА_2 має прав оформити спадщину за спірним заповітом, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення позову та визнання заповіту недійсними.

Дослідивши викладені в заяві доводи та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення заяви про забезпечення позову, зважаючи на наступне.

В провадженні судді Дзержинського районного суду м. Харкова Поволяєвої О.В. перебуває цивільна справа № 638/15222/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Салига Н.А. про визнання заповіту недійсним.

В даному позові ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , якою за життя, а саме 15 червня 2021 року складений на ім`я відповідача ОСОБА_2 заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А., який він просить визнати недійсним та скасувати. Спадковим майном після смерті матері є квартира АДРЕСА_1 , в якій ОСОБА_1 проживає з самого народження по цей час. ОСОБА_2 не проживає та ніколи не проживав у вказаній квартирі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2000 року, залишеним без змін ухвалою Харківського обласного суду від 28 листопада 2000 року, визнано за ОСОБА_3 право власності на 84/100 частини квартири АДРЕСА_1 , замість раніше належної їй квартири в цілому, за ОСОБА_4 16/100 частини вказаної квартири.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3

23 жовтня 2019 року ОСОБА_3 складено на ім`я сина ОСОБА_1 заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Канавець С.В., відповідно до якого ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, яке належатиме їй на день смерті, та взагалі на все те, на що вона за законом матиме право, заповіла своєму синові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 29 липня 2021 року вбачається, що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А. 15 червня 2021 року посвідчено заповіт, складений ОСОБА_3 .

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 256 від 26 липня 2021 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, довідки про місце проживання особи та копії паспорту громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

В постанові № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

В рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 посилалася на існування ризику подальшого ускладнення чи унеможливлення виконання рішення. Дані ризики обґрунтовані тим, що спадковим майно, на яке може набути право власності відповідач за заповітом, який позивач просить в позові визнати недійсним та скасувати, є квартира. Складений заповіт порушує права ОСОБА_1 як спадкоємця першої черги за законом.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Також під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Зважаючи на те, що між сторонами дійсно виник спір щодо визнання недійсним та скасування заповіту, а до спадкового майна за заповітом належить 84/100 частки квартири, що належали на праві власності на підставі рішення суду померлій ОСОБА_3 , з урахуванням підстав та змісту позову, наявності загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову та ефективного захисту, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, а саме 84/100 частки квартири АДРЕСА_1 .

Заборона відчуження 84/100 частки квартири, що належали за життя ОСОБА_1 , не є позбавленням права власності на неї відповідача, зважаючи на що, з урахуванням встановлених обставин, накладення арешту на цю частку квартиру є виправданим, а рішення про заборону відчуження є таким, що підтримує "справедливу рівновагу" між загальним інтересом відповідача по справі та захистом прав позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року по цивільній справі № 381/4019/18 визначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Позовна заява містить відповідне обґрунтування заявлених позовних вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази, а наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, а саме 84/100 частки квартири АДРЕСА_1 , та за життя належала ОСОБА_3 на підставі рішення суду, суд враховує співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Оскільки предметом спору є визнання заповіту недійсним та його спадкування, а спадковим майном вказана частка квартири, забезпечення позову шляхом заборони відчуження цієї частки є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Необхідність застосування даного заходу забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд не вбачає правових підстав для забезпечення позову шляхом заборони відчуження всієї квартири, оскільки зі змісту долученої до позову копії рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2000 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_3 право власності на 84/100 частини вказаної квартири, а за ОСОБА_4 16/100 частини вказаної квартири.

Правові підстави для заборони відчуження 16/100 частин квартири, що належать на праві власності ОСОБА_4 відсутні.

ОСОБА_1 не надано письмових доказів, з яких вбачається, що станом на день звернення до суду з позовом та заявою про забезпечення позову ОСОБА_4 не є власником 16/100 частки квартири, а станом на час складення спірного договору саме померлій ОСОБА_1 належала на праві приватної власності квартира в цілому.

Забезпечення позову шляхом заборони відчуження всієї квартири призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_4 , як власника 16/100 частин квартири, та розпорядження ними.

Щодо вимоги про забезпечення позову шляхом заборони видачі свідоцтва про право власності на квартиру, то в даній частині заява задоволенню не підлягає, оскільки відсутній зв`язок між цим заходом забезпечення позову і предметом позовних вимоги.

Згідно зі ст. 68 ЗУ «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 69 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що право спадкоємців на спадкове майно підтверджується свідоцтвом про право на спадщину (за законом чи за заповітом), яке видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а не свідоцтва про право власності, зважаючи на що суд дійшов висновку, що забезпечення позову шляхом заборони видачі свідоцтва про право власності на квартиру, з урахуванням характеру спору, що виник між сторонами, змісту позову та позовних вимог, задоволенню не підлягає, оскільки відсутній зв`язок між цим заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема такий захід забезпечення позову не спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

З урахування предмету спору та фактичних обставин у справі забезпечення позову шляхом заборони видачі свідоцтва про право власності на квартиру не є відповідним видом забезпечення позову позовним вимогам.

Зі змісту ст. 68 та 69 ЗУ «Про нотаріат» вбачається, що відповідним видом забезпечення позову заявленим позовним вимогам є заборона нотаріусу видавати свідоцтво про право на спадщину, а не заборона видачі свідоцтва про право власності.

Також суд вважає недоцільним застосування зустрічного забезпечення, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови від позову.

Забезпечення позову шляхом заборони відчуження 84/100 частки квартири не впливає на матеріальний стан відповідача та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування.

Матеріали справи не містять будь-яких належних даних, що свідчать про можливе завдання відповідачу збитків внаслідок забезпечення позову шляхом заборони відчуження 84/100 частки квартири.

Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку щодо наявності достатніх правових підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Салига Наталія Анатоліївна про визнання заповіту недійсним задовольнити частково.

Забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Салига Наталія Анатоліївна про визнання заповіту недійсним по цивільній справі № 638/15222/21 шляхом заборони відчуження нерухомого майна, а саме 84/100 частки квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 13 грудня 2021 року.

Суддя О.В. Поволяєва