Провадження №: 2-о/755/716/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" грудня 2021 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Об`єднаний центр з координації пошуку, звільнення незаконно позбавлених волі осіб у районі здійснення заходів і забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях при Службі безпеки України, Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, про встановлення факту перебування в полоні заручником незаконних збройних формувань в період з 24 липня 2014 року по 01 серпня 2014 року на окупованій території Донецької області,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження з вимогою: «Встановити факт перебування громадянина ОСОБА_1 в полоні заручником незаконних збройних формувань в період з 24 липня 2014 року по 01 серпня 2014 року на окупованій території Донецької області».

Вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, разом з долученими до неї доказами, суддя приходить до наступних висновків.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом пункту 5 частини другої статті 293, частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

-заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо їх встановлення не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Заявник, звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту перебування в полоні заручником незаконних збройних формувань в період з 24 липня 2014 року по 01 серпня 2014 року на окупованій території Донецької області, посилається на наступні обставини.

«Після лікування з 14.08.2014 року в Маріупольській міській лікарні №2 у виписці № 9797 від 18.08.2014 року було зазначено діагноз: Множинні забої грудної клітки верхніх і нижніх кінцівок, больовий синдром. Супутні: постравматичний баланопастит. Наслідки ЧМТ 24.07.2014 року, забій головного мозку з цефальгічним синдромом, гіпертензіонний і атонічний синдром. З анамнезу захворювання: травму отримав 27.07.2014 року на роботі, побитий ополченцями в м. Донецьку. Після звільнення з полону госпіталізований в травматологічне відділення МЛ № 2 для подальшого лікування…

30.01.2020 року заявнику була встановлена друга група інвалідності довічно.

У зв`язку з тим, що заявник звертався до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України стосовно встановлення причинного зв`язку отриманих травм та захворювань із захистом Батьківщини (участі в антитерористичній операції) йому листом від 06.08.2020 року була надана відповідь з рекомендацією звернення з цим питанням до медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України за місцем реєстрації.

Заявник, на прохання надати підтвердження перебування його в полоні в 2014 році, отримав відповідь слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 08.10.2019 року про відкриття кримінального провадження за № 0006267 за фактом незаконного позбавлення Вас волі на території Петрівського району м. Донецька за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Також заявником на подібний лист була отримана відповідь слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 20.11.2020 року про те що його визнано потерпілим в кримінальному провадженні № 0007021 від 13.08.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.127, ч.2, ч.З ст. 146, чі ст.146-1, ч.2 ст. 149, ч2. ст. 162. ч.3,4, ст. 187. ч.1 ст. 258-3, ч.1, 4 ст. 260, ч.1 ст. 263, ч. 341,, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України (копія в додатках).

Відповідно до отриманої відповіді від 02.11.2021 року Об`єднаного центру з координації пошуку, звільнення незаконно позбавлених волі осіб у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях при Службі безпеки України у списках осіб, які були захоплені в полон та перебували у заручниках в районі проведення антитерористичної операції в період її проведення, прізвище заявника відсутнє - тому така інформація потребує підтвердження. Рекомендовано звернутися за встановленням цих фактів до суду.

Причиною невнесення в реєстр полонених СБУ зафіксованого факту перебування заявника в полоні була відсутність в серпні 2014 року єдиного підходу до порядку дій військових формувань України та правоохоронних органів у разі потрапляння військовослужбовців у полон, а також тогочасна динамічна ситуація пов`язана із проведенням АТО на Сході України. Невнесення його до реєстру полонених СБУ не дає можливість реалізувати права та гарантії, визначені Постановою КМУ від 11.12.2019 №1122, якою було затверджено Порядок здійснення соціального і правового захисту осіб, позбавлених свободи внаслідок збройної агресії проти України, після їх звільнення».

Так, наказом Служби безпеки України, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України від 08.04.2019 № 573/152/252, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.04.2019 за № 413/33384, затверджено Положення про Об`єднаний центр з координації пошуку, звільнення незаконно позбавлених волі осіб у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Пунктом 1 Положення визначено, що Об`єднаний центр з координації пошуку, звільнення незаконно позбавлених волі осіб у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (далі - Центр) функціонує при Службі безпеки України.

Основним завданням Центру є координація заходів з питань пошуку, звільнення незаконно позбавлених волі осіб, які захоплені та утримуються незаконними збройними формуваннями у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації (далі - РФ) у Донецькій та Луганській областях.

Відповідно до покладених завдань Центр, зокрема:

створює та веде облік осіб, які незаконно позбавлені волі, захоплені та утримуються незаконними збройними формуваннями у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях (до 30 квітня 2018 року - у районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей);

координує заходи, які здійснюються за участю Служби безпеки України, Міністерства оборони України, Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Національної поліції України, Державної прикордонної служби України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, а також (за згодою) громадських об`єднань та окремих осіб, щодо звільнення незаконно позбавлених волі осіб у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях;

забезпечує ведення переговорного процесу, у тому числі на міжнародних майданчиках, щодо пошуку та звільнення незаконно позбавлених волі осіб, які захоплені та утримуються незаконними збройними формуваннями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях;

розглядає заяви, звернення, повідомлення з питань, віднесених до компетенції Центру.

Разом з тим, підставою для звернення заявника до суду є відсутність даних про нього, ОСОБА_1 , як про особу, яка потрапила у полон, які не були внесені до обліку осіб, які були незаконно позбавлені волі, захоплені як заручники або зникли безвісти в районі проведення антитерористичної операції, що ведеться Антитерористичним центром при Службі безпеки України.

Заявник отримав пояснення невключення його даних до відповідного обліку тим, що у 2014 році був відсутній єдиний підхід до внесення таких даних.

Разом з тим, заявник на час звернення до суду з заявою про встановлення факту перебування у полоні не звертався до уповноваженого на ведення відповідного обліку органу з заявою про включення до зазначеного обліку його даних як особи, яка перебувала у полоні.

Розгляд цієї заяви судом у межах цивільного судочинства фактично є перебиранням органом судової влади функцій, які покладені на спеціально уповноважений орган, до якого заявник у позасудовому порядку не звертався.

З урахуванням наведеного, зазначена заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна бути розглянута у позасудовому порядку уповноваженим органом, за наслідками розгляду якої у заявника може виникати право на судовий захист, що повинно реалізовуватися з урахуванням норм про судову юрисдикцію.

Така позиція висловлена Верховним судом у постанові від 02 вересня 2020 року по справі справа № 552/2742/19 (провадження № 61-17266 св 19).

Згідно приписів ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З огляду на викладене, суддя доходить висновку, що заява ОСОБА_1 , про встановлення факту перебування в полоні заручником незаконних збройних формувань в період з 24 липня 2014 року по 01 серпня 2014 року на окупованій території Донецької області, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна бути розглянута у позасудовому порядку уповноваженим органом, за наслідками розгляду якої у заявника може виникати право на судовий захист, що повинно реалізовуватися з урахуванням норм про судову юрисдикцію.

Враховуючи наведене та керуючись ч.4 ст. 315, 259-260, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Об`єднаний центр з координації пошуку, звільнення незаконно позбавлених волі осіб у районі здійснення заходів і забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях при Службі безпеки України, Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, про встановлення факту перебування в полоні заручником незаконних збройних формувань в період з 24 липня 2014 року по 01 серпня 2014 року на окупованій території Донецької області.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформацію по справі можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернетhttp://dn.ki.court.gov.ua.

С у д д я