МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 487/4684/20
Провадження № 22-ц/812/2158/21
Провадження № 22-ц/812/2214/21
Провадження № 22-ц/812/2217/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання -Андрієнко Л.Д.,

за участі позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

відповідача- ОСОБА_3 , приватного виконавця Куліченко Д.О.,

представника відповідача- Юшко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Щербини С.В. в приміщенні того ж суду, за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до Державного підприємства «Сетам» в особі Миколаївської регіональної філії, ОСОБА_3 , приватного виконавця Куліченко Дмитра Олександровича, Акціонерного товариства «Райффайзен банк» про визнання недійсними результатів електронних торгів, протоколу електронних торгів, акту приватного виконавця, свідоцтва про право власності та скасування запису про право власності, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2020 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 через свого представника - адвоката Павловича Є.В. звернулись до суду з позовом до ДП «Сетам», ОСОБА_3 , приватного виконавця Куліченко Д.М., третя особа АТ «Райффайзен банк Аваль», в якому просили визнати недійсними результати публічних торгів, що були проведені 03.08.2020 року, реєстраційний номер лота 432640, а саме, кв. АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 31 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» було укладено договір іпотеки, предметом якої виступали кімнати у квартирі спільного заселення № 143 за адресою: АДРЕСА_2 , який було посвідчено 31 березня 2008 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є., і зареєстровано в реєстрі за № 2207.

На виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2011 року у справі №2-2376/11 постановою приватного виконавця Куліченко Д.О. про арешт майна боржника від 27.02.2020 року - вказане майно було виставлено на торги в системі «СЕТАМ» (реєстраційний номер лота: 432640).

Проте, позивачів жодним чином не було повідомлено про вказані дії. Про факт проведення торгів позивачам стало відомо з моніторингу системи "СЕТАМ" через сайт setam.net.ua, одночасно стало відомо про те, що вказаний лот продано 03.08.2020 о 18:19 год. Переможець - ОСОБА_3 , 408 300.00 грн.

Таким чином, позивачі вважають, що зазначені дії були проведені всупереч визначеним законодавством процедур, і істотно порушують їх права, оскільки 04 жовтня 2019 року АТ "Райффайзен Банк Аваль" звернулось із заявою про відкриття виконавчого провадження до Приватного виконавця Куліченка Д. О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 202 428,20 грн, судового збору в сумі 1700,00 грн, та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В заяві зазначалось як додаток - оригінал виконавчого листа № 2-2376/2011, виданого 11.01.2012 Ленінським районним судом м. Миколаєва. Проте, до заяви було додано не оригінал виконавчого листа, а лише незасвідчену фотокопію виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва. В матеріалах виконавчого провадження також відсутній оригінал виконавчого листа.

Чинним законодавством не передбачено право виконавця відкривати виконавче провадження на підставі копії виконавчого документу, зокрема, судового наказу. Разом з тим, законодавець визначив право на звернення до суду за отриманням дублікату в разі втрати оригіналу виконавчого документа. Проте, стягувач та виконавець не скористались наданим законодавцем правом і не звернулися до компетентного суду за отриманням дублікату виконавчого документу, а всі виконавчі дії проводились без пред`явлення виконавчого документу.

В матеріалах виконавчого провадження відсутня постанова про повернення виконавчого документа стягувачу та копія виконавчого документа з відмітками стягувача, засвідчена підписом виконавця, та скріплена печаткою.

Крім того, копія виконавчого листа № 2-2376/2011, виданого 11.01.2012 Ленінським районним судом м. Миколаєва, що міститься в матеріалах виконавчого провадження, містить інформацію про те, що рішення набрало законної сили 13.12.2011р. і строк пред`явлення виконавчого листа до виконання один рік, тобто до 13.12. 2012р.

Однак, стягувач не скористався правом на звернення до суду за поновленням строку для пред`явлення виконавчого документа, а виконавець не виконав вимоги п. 4 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження" і не повернув виконавчий документ стягувачу.

Зазначає, що позивача ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про відкриття виконавчого провадження та всі виконавчі дії, проведені в процесі примусового виконання рішення, оскільки в матеріалах виконавчого провадження знаходяться докази відправлення на ім`я ОСОБА_1 листів від приватного виконавця Куліченка Д.О., проте, позивач жодного з документів виконавчого провадження не отримував. При цьому листи надсилалися на адресу АДРЕСА_3 . Однак, зазначений будинок був знищений 12.05.2014р. внаслідок пожежі та вибуху побутового газу. Приватний виконавець володів інформацією стосовно цієї надзвичайної ситуації, проте надсилав кореспонденцію на неіснуючу адресу.

Крім того, в матеріалах виконавчого провадження взагалі відсутні докази направлення позивачу будь-якої інформації про підготовку до проведення торгів. Торги, що є предметом позову, призначалися тричі, і жодного разу про це не повідомляли позивача ОСОБА_1 .

Посилаючись на ч. 2 ст. 328 ЦК України, позивачка ОСОБА_4 вважає, що законно набула право власності на спірну квартиру, не порушуючи норми чинного законодавства, оскільки 26.04.2014 було укладено шлюб між нею та ОСОБА_1 . 12.05.2014р. відбулася надзвичайна ситуація - вибух побутового газу та пожежа в будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначений будинок було визнано аварійним, та те, що від нього залишилось, було знесено. 13.11.2014р. Рішенням Миколаївської міської ради № 44/2 було передано у приватну власність громадянам квартири в житловому будинку по АДРЕСА_4 , у т.ч. ОСОБА_1 кв. 34, 1-кімнатну, загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м.

Зазначене майно було отримане позивачами на законних підставах, і судовим рішенням не скасоване.

Позивачка ОСОБА_4 не укладала договорів фінансової чи майнової поруки за зобов`язаннями ОСОБА_1 , і не давала згоди на передачу належного їй за законом майна на користь третіх осіб. Тому оскаржуваним правочином були порушені майнові права позивачки ОСОБА_4 , оскільки у приватного виконавця відсутні підстави для реалізації частки майна, що їй належить.

Посилаючись на викладене, та враховуючи, що відповідачами було допущено численні порушення положень чинного законодавства, позивачі вважають, що належним способом захисту порушеного права є визнання недійсними проведених 03.08.2020 публічних торгів.

02 жовтня 2020 року представник позивачів ОСОБА_2 надав суду заяву про уточнення позовних вимог, яка фактично є заявою про збільшення позовних вимог, якою просив визнати недійсними результати публічних торгів, що були проведені 03.08.2020 року, реєстраційний номер лота 432640, а саме, кв. АДРЕСА_1 ; визнати недійним протокол електронних торгів ДП «Сетам» №494910 по лоту №532640 від 03.08.2020 року; визнати недійсним акт приватного виконавця Куліченко Д.О. про проведені електронні торги від 10.08.2020 року, виконавче провадження №60540041; визнати недійсним свідоцтво про придбання майна з електронних торгів щодо лоту №432640 від 03.08.2020 року; визнати недійсним свідоцтво №638, видане приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Машковою С.М. 12.08.2020 року; скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на кв. АДРЕСА_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсними електронні торги, оформлені протоколом від 03.08.2020 року №494910 про проведення електронних торгів за номером лота 432640 з реалізації кв. АДРЕСА_1 ; протокол електронних торгів Державного підприємства «Сетам» №494910 по лоту №432640 від 03.08.2020 року; акт приватного виконавця Куліченка Дмитра Олександровича про проведенні електронні торги від 10.08.2020 року, ВП№60540041; свідоцтво серії та номер 638, видане 12.08.2020 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Машковою Світланою Михайлівною.

Скасовано запис про право власності №37725319, внесений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Машковою Світланою Михайлівною 12.08.2020 року, яким зареєстровано право власності на кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . Розподілені судові витрати по справі.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Державне підприємство «СЕТАМ» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що повністю не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає його таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, так як суд дійшов до передчасних висновків щодо порушення річного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки не врахував практику Великої палати Верховного Суду, згідно якої дії державного виконавця, що не стосуються проведення електронних торгів мають самостійний спосіб оскарження.

Посилається, що ДП "СЕТАМ" відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29 березня 2019 року № 10008/5 "Про визначення організатора електронних торгів, торгів за фіксованою ціною" та Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року є організатором електронних торгів та уповноважене на забезпечення здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів, технологічного забезпечення, збереження захисту даних, що містяться у системі, здійснення організації та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених цим Порядком.

Згідно відомостей, що містяться на офіційному веб-сайті ДП "СЕТАМ" за посиланням http//setam.net.ua/auction/433102 в межах виконавчого провадження № 60540041 у центральній базі даних системи електронних торгів 14.07.2020 року було розміщено лот №432640 з продажу арештованого нерухомого майна, а саме: однокімнатна квартира, загальною площею 54.4 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_5 .

03.08.2020 дані торги пройшли успішно, про що було складено протокол проведення електронних торгів № 494910 від 03.08.2020 року, згідно якого переможцем торгів став Учасник № 4 - ОСОБА_3 .

Згідно пункту 11 розділу III Порядку, інформація про майно, включене до лота, виставленого на електронні торги, вноситься Організатором згідно з документами, наданими відповідно до пунктів 2, 3 розділу II цього Порядку. Тобто документів підготовленими державною виконавчою службою або приватним виконавцем.

Відповідно до абзацу 4 пункту 4 розділу II Порядку перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відповідного органу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

Таким чином, інформаційне повідомлення про лот формується Організатором виключно на підставі заявки виконавця. ДП "СЕТАМ" виконує функції Організатора електронних торгів, який діє в межах повноважень, визначених Порядком.

Враховуючи наведене, ДП «СЕТАМ» вважає, що саме приватний виконавець несе особисту відповідальність за повноту та достовірність інформації, що розміщена в Системі, оскільки Організатор торгів вносить тільки ту інформацію про лот, яка зазначена в заявці виконавця.

Також ДП «СЕТАМ» вказує, що судом першої інстанції не могли братись до уваги посилання позивачів на дії приватного виконавця, як підставу для визнання електронних торгів недійсними, так як відкриття виконавчого провадження - не може бути підставою для уникнення від належного виконання судового рішення суду, а розгляд справи щодо незаконності вчення виконавчих дій при винесені постанови виконавцем не може відбуватись в межах розгляду цивільної справи про визнання електронних торгів недійсними, а лише в межах скарги на дії приватного виконавця.

Отже, позивачі повинні довести належним та допустимими доказами, що відбулося порушення вимог Порядку при проведенні електронних торгів, що ці порушення вплинули на результати торгів; чи порушені законні інтереси позивача під час проведення електронних торгів.

Проте, на думку ДП «СЕТАМ», позивачами не надано до суду першої інстанції належних і достатніх доказів на підтвердження порушення Порядку в ході проведення електронних торгів, а також того, що ці порушення вплинули на результат торгів.

Таким чином, приватний виконавець діяв в межах та в спосіб визначений законодавством України при арешті та передачі на реалізацію до ДП "СЕТАМ" зазначеного арештованого нерухомого майна.

Також ДП «СЕТАМ» зазначає, що позивачі відповідачем вказали Миколаївську філію ДП «СЕТАМ», проте позивачами не зазначено яким чином організатор торгів порушив їх права. Крім того, Миколаївська філія державного підприємства "СЕТАМ" не має статусу юридичної особи, а, отже, не може бути стороною у судовій справі. Таким чином, головними умовами визнання правочину (проведення електронних торгів) недійсним є порушення, невизнання або оспорення прав позивачів саме державним підприємством "СЕТАМ", а не Миколаївською філією ДП "СЕТАМ". При цьому, на думку апелянта, суд повинен встановити, які саме права позивачів порушено, вказати чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це та визначити, які саме норми Порядку були порушені та чи вплинули вони на результат електронних торгів.

Від АТ «Райффайзен Банк» також надійшла апеляційна скарга, в якій зазначено, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи та дійшов помилкового висновку при ухваленні рішення, чим порушено норми процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права. Так, ухвалюючи рішення по справі суд виходив з того, що при відкритті виконавчого провадження № 60540041 від 07.11.2019 року, приватний виконавець Куліченко Д.О. порушив ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на думку суду, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (зважаючи на його повернення після попереднього примусового виконання 18.06.2018 року) мав бути до 18.06.2019 року, тобто 1 рік. Тому підстави для проведення прилюдних торгів були відсутні. Крім того, суд першої інстанції, при ухваленні рішення вважав, що Боржник був неналежним чином повідомлений про хід примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.16.2011 року.

Однак, 05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, яким збільшено строк пред`явлення виконавчих документів до виконання до трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили (ч.ч. 1,2 ст. 12 цього Закону). У п.5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» даного Закону визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Отже, законодавець збільшив до трьох років після набрання рішенням законної сили строк пред`явлення до виконання як наказів суду, виданих після набрання чинності 05.10.2016 року Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, так і виконавчих листів, які були видані на виконання судових рішень до 05.10.2016 року та строк пред`явлення яких до виконання не сплинув станом на 05.10.2016 року (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28.12.2018 року у справі №910/11424/15, від 20.05.2019 року у справі № 904/10285/15, від 30.07.2019 року у справі № 922/3137/15, від 26.12.2019 року у справі № 10/339/10).

Оскільки у цій справі на момент набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавчий лист Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2011 року у справі № 2-2376/2011 року повернуто 18.06.2018 року, строк пред`явлення виконавчого листа не сплинув та був встановлений до 18.06.2021 року.

Крім того на думку АТ «Райффайзен Банк» судом першої інстанції не враховано, що поштова кореспонденція направлялась Боржнику у відповідності до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» за трьома адресами - АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_9 та АДРЕСА_6 цінним листом з описом вкладення. Всі повідомлення про проведення електронних торгів були направлені Боржнику, вся інформація про торги та їх результати була доступною в мережі Інтернет для всіх спостерігачів за цими торгами через офіційний Веб-сайт організатора торгів, а тому правових підстав для висновку про порушення права боржника на участь в цих торгах, немає.

На переконання АТ «Райффайзен Банк», позивач мав достатньо часу з дати видачі судом виконавчого листа про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором до моменту передачі арештованого нерухомого майна на реалізацію (впродовж майже восьми років) погасити існуючу заборгованість перед банком і не допускати реалізації належного йому нерухомого майна з прилюдних торгів.

Тому вважає, що неотримання боржником кореспонденції щодо примусового виконання рішення не свідчить про помилкові чи неправомірні дії виконавця, а є свідченням суб`єктивної поведінки адресата щодо неотримання кореспонденції.

Поважними причинами невиконання боржником рішення суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк. Проте, боржником належними і допустимими доказами не було доведено ні відповідних обставин неможливості виконати рішення суду, ні того, за яких обставин та/або причин ним не отримувалася поштова кореспонденція, яка направлялася виконавцем на вище визначені адреси, зазначену у виконавчому документі, в порядку і строки, передбачені положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Також, АТ «Райффайзен Банк» зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги посилання відповідачів у даному спорі на те, що суд при вирішенні спору щодо визнання прилюдних торгів недійсними розглянув доводи позивачів щодо дій приватного виконавця, які на думку останніх, є неправомірними, що є предметом та підставою для оскарження дій виконавця у судовому порядку, шляхом подання скарги належним чином та в належні строки.

У свою чергу, ОСОБА_1 скористався своїм правом та подав у квітні 2021 року скаргу на дії приватного виконавця Куліченко Д.О. щодо визнання дій виконавця неправомірними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. Але 23.04.2021 року скаргу залишено без розгляду, у зв`язку з тим, що у скарзі боржника не наведено поважних причин пропуску строку на подання скарги та не додано доказів на підтвердження такої причини, а вказані в скарзі представника причини не можна визнати поважними, у зв`язку із зміною законодавства, тому у суду відсутні підстави для поновлення скаржнику строку звернення до суду із скаргою, і як наслідок у поновленні строку на звернення до суду відмовлено, а скаргу залишено без розгляду. Дане рішення не оскаржено та набрало законної сили 09.05.2021 року.

Тому станом на день подання апеляційної скарги АТ «Райффайзен Банк», дії приватного виконавця є законними, правомірними та ефективними, а також у судовому порядку не оскарженими.

Зважаючи на викладене, АТ «Райффайзен Банк» вважає, що права позивачів жодним чином не порушені, дії щодо примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2011 року у справі № 2-2376/2011 року здійснено відповідно до норм та приписів чинного законодавства України. Більш того, позивач в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» не скористався своїм правом оскарження результатів визначення вартості чи оцінки майна, а тому АТ «Райффайзен Банк» просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Також просить стягнути з позивачів витрати по сплаті судового збору.

ОСОБА_3 також звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи та дійшов помилкового висновку при ухваленні рішення, чим порушив норми процесуального права та невірно застосував норми матеріального права.

В апеляційній скарзі вказує, що тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404 VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Отже, апелянт вважає, що законодавець збільшив до трьох років після набрання рішенням законної сили строк пред`явлення виконавчих документів, виданих після набрання чинності цим Законом (05.10.2016) та строк пред`явлення яких до виконання не сплинув станом на 05.10.2016. Оскільки у цій справі на момент набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплинув (з огляду на (відмітку про його повернення стягувачу 18.06.2018), з урахуванням норм ч. 5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" та ч. 1 ст. 12 цього Закону, на виконавчий лист, виданий 11.01.2012 у справі №2-2376/2011, поширюється правило про збільшення строку для його пред`явлення до виконання до трьох років. Отже, строк пред`явлення виконавчого листа не сплинув та був встановлений до 18.06.2021.

Відтак, постанова приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д. О. про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2019 № 60540041 на підставі виконавчого листа №2-2376/2011 є правомірною.

У суді першої інстанції відповідачем- приватним виконавцем Куліченко Д. О. 15.10.2020 у відзиві на позовну заяву повідомлялось, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років з посиланням на пункт 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, але суд першої інстанції не взяв до уваги норми чинного законодавства України.

Крім, того однією з підстав визнання торгів недійсними, на яку посилався суд першої інстанції, є те, що в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності друкованих засобів масової інформації, в яких було опубліковано повідомлення про проведення прилюдних торгів, а також листи ДП «СЕТАМ» з повідомленням сторін виконавчого провадження про проведення електронних торгів з відомостями про предмет реалізації, дня та часу проведення електронних торгів та початковою ціною продажу майна.

Суд першої інстанції дійшов зазначеного висновку посилаючись на постанову Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №6- 2988цс15, але при ухваленні цього рішення Верховний Суд України посилався на пункт 3.11 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (далі - Тимчасове положення), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за № 745/4038, яким було передбачено, що спеціалізована організація протягом трьох робочих днів з дня публікації інформаційного повідомлення про проведення прилюдних торгів письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна. Тимчасове положення втратило чинність на підставі наказу Міністерства юстиції від 22 грудня 2015 року № 2710/5 «Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів», але було чинним на час проведення прилюдних торгів по справі №6-2988цс15. Окрім того, наказ Міністерства юстиції від 22 грудня 2015 року № 2710/5 також втратив чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції від 29.09.2016 № 2831/5.

На момент проведення прилюдних торгів 03.08.2020 з реалізації спірного майна ОСОБА_1 , які оскаржуються, Тимчасове положення втратило чинність, а навпаки діяв Порядок реалізації арештованого майна, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 і зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 30.09.2016 за № 1301/29431, який на даний час чинний.

Особливості реалізації майна, що перебуває в іпотеці, визначені в п. 2 розділу 7 «Особливості реалізації окремих видів майна» Порядку реалізації арештованого майна. Але спірна квартира не є предметом іпотеки. Отже на неї не поширюється вимога п.2 розділу 7 Порядку реалізації арештованого майна.

Інших вимог щодо публікації інформаційного повідомлення про проведення прилюдних торгів та письмового повідомлення державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна відповідний Порядок реалізації арештованого майна не містить.

Враховуючи викладене ОСОБА_3 вважає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи та дійшов помилкового висновку при ухвалені рішення, чим порушив норми процесуального права та невірно застосував норми матеріального права.

Крім того, в позовній заяві, позивач ОСОБА_4 зазначила про порушення її прав лише в частині відчуження на електронних торгах квартири, яка є предметом спільної сумісної власності подружжя та належить позивачам на праві спільної сумісної власності. За такого, вважала, що електронні торги підлягають визнанню недійсними.

Згідно висновків суду першої інстанції, яке наведено в оскаржуваному рішенні від 05.10.2021 - доводи позивача про те, що підставою визнання торгів не дійсними є те, що спірна квартира перебувала у спільній сумісній власності подружжя, суд першої інстанції вважав необґрунтованими оскільки кв. АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_1 в розумінні ч.4 ст. 57 СК України. Так, даний об`єкт нерухомості було ним одержано за рішенням Миколаївської міської ради №44/2 від 13.11.2014 року в якості компенсації за зруйновану внаслідок надзвичайної ситуації кв. АДРЕСА_7 , яка належала йому до вступу у шлюбні відносини з ОСОБА_4 . Проте, в резолютивній частині рішення зазначив про задоволення її вимог.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2021 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Від представника позивачів ОСОБА_2 надійшли відзиви на апеляційні скарги де зазначає, що позивачі заперечують проти доводів апеляційних скарг.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Райффайзен банк» щодо строків пред`явлення виконавчого листа зазначає, що на момент виникнення спірних відносин, а саме до 05.10.2016 року (набрання законної сили ЗУ "Про виконавче провадження" №1404-УІІІ) діяв Закон України "Про виконавче провадження" №606-ХІУ від 21.04.1999 року. Саме Закон України "Про виконавче провадження" №606-ХІУ передбачав строк у один рік для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Представник скаржника посилається на Розділ 8 "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про виконавче провадження" №1404-УІІІ, вказуючи, що "5. Виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом." (тобто три роки).

В той же час, пунктом 7 того ж розділу вказано, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Отже, якщо виконавчий лист від 11.01.2012 року знаходився на виконанні до 05.10.2016 року (набрання законної сили ЗУ "Про виконавче провадження" №1404-УІП) то до нього застосовуються положення попереднього закону України "Про виконавче провадження" та застосовується строк виконання в 1 рік.

Якщо виконавчий лист від 11.01.2012 року не знаходився на виконанні до 05.10.2016 року (набрання законної сили ЗУ "Про виконавче провадження" №1404-УІІІ) і до нього застосувати строки нового закону України "Про виконавчі провадження" у три роки - то навіть трирічний строк буде вичерпаний ще 11.01.2015 року.

За такого, в будь-якому разі строк пред`явлення виконавчого листа до виконання вичерпано. Проте представник скаржника у своїх доводах застосовує лише частину положень чинного законодавства та ігнорує положення п. 7 Розділу 8 "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про виконавче провадження" №1404-УІІІ.

Також вказує, що позивача ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про відкриття виконавчого провадження, а також про всі виконавчі дії, проведені в процесі примусового виконання рішення, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності друкованих засобів масової інформації, в яких було опубліковано повідомлення про проведення прилюдних торгів, а також листи ДП "СЕТАМ" з повідомленням сторін виконавчого провадження про проведення електронних торгів з відомостями про предмет реалізації, дня та часу проведення електронних торгів та початковою ціною продажу майна. Також звертає увагу, що листи надсилалися виконавцем на адресу АДРЕСА_3 . Зазначений будинок був знищений 12.05.2014р. внаслідок пожежі та вибуху побутового газу. Приватний виконавець володів інформацією стосовно цієї надзвичайної ситуації, проте надсилав кореспонденцію на неіснуючу адресу. Позивач не міг і не повинен був здогадуватись про відкриту процедуру проведення торгів. Посилання представника скаржника на той факт, що Веб-сайт ДП «Сетам» відкритий жодним чином не говорить про обов`язок позивача перевіряти чи не виставлене його майно на продаж.

Зазначає, що позивач не обмежений у виборі способу захисту свого порушеного права, а тому факт залишення без розгляду скарги на дії виконавця не перешкоджає позивачу заявляти позовні вимоги з тим же предметом.

Крім того, зазначає, що 31 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Райффайзен банк" було укладено договір іпотеки, предметом якої виступали кімнати у квартирі спільного заселення №143 за адресою: АДРЕСА_2 , який було посвідчено 31 березня 2008 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є., і зареєстровано в реєстрі за № 2207.

31 липня 2013 року між ПАТ "Райффайзен банк" та ПАТ "СК «Уніка" було укладено договір добровільного страхування майна №001800/0211/0000082/10/102-2-4-00/355, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, як іпотекодержателя, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням іпотекодавцями Страхувальника власним нерухомим майном, що є предметом іпотеки за договорами іпотеки між ними та Страхувальником та не застраховано Іпотекодавцями.

12.05.2014 року стався страховий випадок - у будинку АДРЕСА_2 стався вибух газу, внаслідок чого були зруйновані будівельні конструкції другої секції (третій та четвертий під`їзди), квартира, що виступала предметом іпотеки, знаходилась у четвертому під`їзді. В подальшому згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 16.05.2014 року третій та четвертий під`їзди були визнані такими, що не відповідають технічним вимогам, та аварійними. Після спливу деякого часу зазначений будинок було демонтовано. Таким чином, відбулося знищення предмету іпотеки.

16 травня 2014 року ПАТ "Райффайзен банк" звернулося до ПАТ "СК "Уніка" з заявою про виплату страхового відшкодування у відповідності до положень укладеного Договору страхування. Не отримавши протягом року страхового відшкодування, ПАТ "Райффайзен банк" звернулося до господарського суду м. Києва з позовною заявою до ПАТ "СК "Уніка" про стягнення страхового відшкодування. Проте, 02.08.2016 року у господарській справі №910/9200/16 було винесено ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, що сталося через бездіяльність ПАТ "Райффайзен банк".

Проте, скаржник замість стягнення заборгованості зі страхової прийняв рішення надання до виконання виконавчого листа поза строком його виконання, що в подальшому потягло за собою незаконну реалізацію майна позивача. Отже, ПАТ "Райффайзен банк", незважаючи на укладений договір страхування, вимагає відшкодування вартості знищеного предмету іпотеки з фізичної особи ОСОБА_1 , всупереч положенням договору страхування, який надає право вимоги до страховика - ПАТ "СК "Уніка".

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 представник позивачів зазначає, що скаржник намагається ввести суд в оману, зазначаючи, що суд першої інстанції ґрунтував своє рішення на Тимчасових положеннях про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 27.10.1999 р. №68/5. Проте, така інформація не відповідає дійсності, у тексті оскаржуваного рішення жодного разу не згадується посилання на вказане Тимчасове положення.

Скаржник зазначає, що на момент проведення прилюдних торгів діяв Порядок реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5, та висвітлює інформацію таким чином, ніби суд першої інстанції не врахував положення вказаного Положення, що також не відповідає дійсності. В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції неодноразово посилається на вказане Положення, ґрунтує свої доводи спираючись на нього та оцінює надані докази через призму вказаного положення.

За такого, рішення суду першої інстанції ґрунтувалось виключно на чинному законодавстві із врахуванням сталої судової практики.

Також вказує, суд першої інстанції правильно застосував положення чинного законодавства та обґрунтував застосування строків пред`явлення виконавчого документу до виконання.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «СЕТАМ» представник позивачів зазначає, що позиція скаржника ґрунтується виключно на його незгоді зі способом, що обрали позивачі для захисту свого порушеного права.

Скаржник в апеляційній скарзі вказує, що - суд не врахував практику Великої палати Верховного Суду, згідно якої дії державного виконавця, які не стосуються проведення електронних торгів мають самостійний спосіб оскарження.

Проте, позивач не обмежений у виборі способу захисту свого порушеного права, а тому факт залишення без розгляду скарги на дії виконавця не перешкоджає позивачу заявляти позовні вимоги з тим же предметом.

У постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 у справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Торги можуть бути визнані недійсними у разі встановлення порушень процедури їх проведення, що впливають на результати торгів і порушуватимуть права та законні інтереси особи, яка оскаржує ці торги.

Вказані правові позиції підтверджені постановами Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 712/1317/14-ц та від 19.08.2020 у справі № 202/1698/17.

Посилаючись на викладене, представник позивачів ОСОБА_2 просив апеляційні скарги АТ «Райффайзен Банк», ДП «СЕТАМ» та ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2021 року - без змін.

В судовому засіданні представник ДП «СЕТАМ» та відповідач ОСОБА_3 підтримали доводи своїх апеляційних скарг, просили їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні їх змісту.

Відповідач приватний виконавець Куліченко Д.О. просив задовольнити всі 3 апеляційні скарги, скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1 та його представник не визнали доводи апеляційних скарг, просили залишити їх без задоволення, а рішення суду -без змін, надавши пояснення аналогічні змісту відзивів на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що 31.03.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/08-112/77603 та в його забезпечення договір іпотеки, за яким було передано в іпотеку кімнату в квартирі спільного заселення №143 по АДРЕСА_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2011 року по справі №2-2376/11 достроково розірвано кредитний договір № 014/08-112/77603, укладений 31 березня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 202428,20 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1700,00 грн. судового збору та 120 грн. інформаційно-технічних витрат.

11.01.2012 року Ленінським районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист з примусового виконання вищенаведеного рішення суду. У виконавчому листі визначеного його строк пред`явлення до виконання один рік. Наявна в матеріалах справи копія даного виконавчого листа містить відмітку про його повернення стягувачу 18.06.2018 року.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26 квітня 2014 року, про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Згідно довідки Миколаївської міської ради від 28.05.2014 року №118, ОСОБА_1 , який мешкав за адресою АДРЕСА_8 є постраждалим від надзвичайної ситуації, яка сталася 12.05.2014 року у житловому будинку внаслідок пожежі, вибуху побутового газу. Наведене свідчить про те, що іпотечне майно було зруйновано.

В період перебування ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, рішенням Миколаївської міської ради №44/2 від 13.11.2014 року було передано у приватну власність кв. АДРЕСА_1 . Передача квартири підтверджується Актом приймання-передачі квартири (арк. справи 17, том 1). Право власності на дану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 16.12.2014 року за №8202709.

07.11.2019 року приватним виконавцем Куліченко Д.О. за заявою стягувача від 07.11.2019 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60540041 з примусового виконання даного виконавчого листа.

27.02.2020 року приватним виконавцем Куліченко Д.О. в присутності двох понятих було здійснено опис та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , та призначено відповідального зберігача, про що складена відповідна постанова. Цього ж дня, приватним виконавцем було направлено на адресу боржника ОСОБА_1 повідомлення про необхідність досягнути згоди щодо вартості майно в десятиденний термін та повідомити приватного виконавця про визначену вартість. Дані повідомлення не було вручено адресату, про що свідчать відомості статусу відстеження АО «Укрпошта».

Однак, Постановою від 13.03.2020 року було призначено суб`єкта оціночної діяльності ПП «Ажіо», що має відповідний сертифікат.

В квітні та травні 2020 року приватним виконавцем було скеровано на всі відомі адреси боржника вимоги, які також не були одержані ОСОБА_1

26 травня 2020 року ПП «Ажіо» було складено висновок про вартість кв. АДРЕСА_1 , яким визначено ринкову вартість даної квартири в сумі 462900,00 грн. Повідомлення приватного виконавця про результати даної оцінки та роз`яснення права на її оскарження також було направлено боржнику, однак не було йому вручено.

Зі змісту протоколу №494910 від 03.08.2020 року про проведення електронних торгів вбачається, що торги з продажу спірного об`єкта нерухомості відбулися. Було визначено ціну продажу квартири в розмірі 408300,00 грн., переможцем став ОСОБА_3 . Також, було визначено суму, яку необхідно перерахувати переможцю торгів на користь продавця 387885,00 грн. та зазначено термін сплати вказаної суми до 17.08.2020 року.

10.08.2020 року приватним виконавцем було складено акт про проведені електронні торги. Згідно якого, кошти покупцем були сплачені в повному обсязі 09.08.2020 року. Переможцю торгів 23.12.2014 року видано свідоцтво про право власності, серія НОМЕР_2 .

Виходячи зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.08.2020 року, №220328119, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі рішення приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Машкової С.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53569467 від 12.08.2020 року. Підставою для державної реєстрації стало Свідоцтво №638 видане 12.08.2020 року приватним нотаріусом Машковою С.М.

Водночас, судом першої інстанції встановлено, що у виконавчому листі №2-2376/2011, виданому11.01.2012 року Ленінським районним судом м. Миколаєва, визначено строк пред`явлення його до виконання в один рік. Наявна в матеріалах справи копія даного виконавчого листа містить відмітку про його повернення стягувачу 18 червня 2018 року. Однак, державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № листопада 2019 року, тобто з порушенням річного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

При цьому, посилаючись на ст. ст. 22 та 23 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції вважав, що ПАТ «Райффайзен Банк» мав право пред`явити виконавчий лист до виконання протягом одного року після його повернення, тобто в строк до 18 червня 2019 року. З відповідними заявами про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання стягувач до Ленінського районного суду м. Миколаєва не звертався.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у поновленні строку на звернення до суду зі скаргою на дії приватного виконавця Куліченко Д.О. Скаргу на дії приватного виконавця Куліченка Д.О. було залишено без розгляду.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також беручи до уваги той факт, що прилюдні торги, проведені ДП «Сетам» 03.08.2020 з продажу кв. АДРЕСА_1 , оформлені протоколом №494910 від 03.08.2020 року, переможцем яких став ОСОБА_3 , - вчинені з порушенням норм чинного законодавства, оскільки торги відбулися на підставі виконавчого документа, який не мав пред`являтися до виконання, строк пред`явлення до виконання якого сплив та не був поновлений у встановленому законом порядку, суд першої інстанції дійшов висновку, що на час проведення прилюдних торгів не було підстав для їх проведення.

Крім того, виходячи зі змісту ч. 1, 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

У постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №6-2988цс15 зазначено, що суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема боржника, про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу. При цьому, під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами необхідних відомостей. Отже, загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей. Разом з тим, сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норма закону під час проведення прилюдних торгів, а порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту, яким є визнання прилюдних торгів недійсними.

В матеріалах справи відсутні докази щодо наявності друкованих засобів масової інформації, в яких було опубліковано повідомлення про проведення прилюдних торгів, а також листи ДП «СЕТАМ» з повідомленням сторін виконавчого провадження про проведення електронних торгів з відомостями про предмет реалізації, дня та часу проведення електронних торгів та початковою ціною продажу майна.

З матеріалів виконавчого провадження №60540041 вбачається, що ОСОБА_1 дізнався про наявність даного виконавчого провадження вже після відчуження його майна на електронних торгах (14 серпня 2020 року представник позивачів був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження).

В той же час суд не погодився з доводами позивачів, що виконання в межах виконавчого провадження №60540041 проводилося за відсутності оригіналу виконавчого документу, оскільки станом на момент ознайомлення представника позивачів ОСОБА_2 з матеріалами виконавчого провадження, оригінал даного виконавчого листа було направлено до Ленінського районного суду м. Миколаєва разом з постановою про закінчення виконавчого провадження від 13.08.2020 року (лист голови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.10.2020 року за вих. №01-13/338/2020).

Необґрунтованими вважав суд також доводи позивачів, що підставою визнання торгів недійсними є те, що спірна квартира перебувала у спільній сумісній власності подружжя, так як вважав, що вона є особистою приватною власністю ОСОБА_1 в розумінні ч. 4 ст. 57 СК України, оскільки даний об`єкт нерухомості було ним одержано за рішенням Миколаївської міської ради №44/2 від 13.11.2014 року в якості компенсації за зруйновану внаслідок надзвичайної ситуації кв. АДРЕСА_7 , яка належала йому до вступу у шлюбні відносини з ОСОБА_4 .

Проаналізувавши зазначені обставини в їх сукупності з положеннями ст. 216 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсним протоколу електронних торгів ДП «Сетам» №494910 по лоту №432640 від 03.08.2020 року, визнання недійсним акту приватного виконавця Куліченка Д.О. про проведенні електронні торги від 10.08.2020 року, ВП №60540041.

Наслідком визнання результату прилюдних торгів, яким фактично є оформлений у вигляді протоколу про результати торгів договір купівлі-продажу, недійсним є повернення сторін договору купівлі-продажу, продавця і покупця, до первісного стану, тобто реституція як спосіб захисту, що характерний для зобов`язальних відносин.

За такого, вимога позивачів про визнання недійсним свідоцтва серії та номер 638 виданого 12.08.2020 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Машковою С.М. є обґрунтованою.

Також суд вважав, що внаслідок укладання на прилюдних торгах договорів купівлі-продажу нерухомого майна порушено право власника ОСОБА_1 на спірну квартиру. Оскільки квартира не могла бути предметом продажу на прилюдних торгах, свідоцтво за результатами цих торгів є недійсним. За такого, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання його недійсним.

Крім того, підлягають скасуванню рішення державного реєстратора (нотаріуса Машкової С.М.) про державну реєстрацію права власності, прийняті на підставі правочинів, визнаних судом недійсними.

Отже вимоги позивачів про скасування реєстрації права власності ОСОБА_3 (запис про право власності 37725319 від 12.08.2020 року), згідно якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на кв. АДРЕСА_1 є на думку суду обґрунтованими та відповідають положенням ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку, про задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статей 48, 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (частина перша статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»).

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення торгів, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.

Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (стаття 650 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першої статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України).

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17, у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 214/5314/17.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок про те, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок, відповідно до якого головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16.

Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Отже, проведення прилюдних торгів з порушенням є підставою для визнання цих торгів недійсними лише за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Торги можуть бути визнані недійсними у разі встановлення порушень процедури їх проведення, що впливають на результати торгів і порушуватимуть права та законні інтереси особи, яка оскаржує ці торги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що прилюдні торги, проведені ДП «Сетам» 03.08.2020 з продажу кв. АДРЕСА_1 та оформлені протоколом №494910 від 03.08.2020 року, переможцем яких став ОСОБА_3 , вчинені з порушенням норм чинного законодавства, оскільки торги відбулися на підставі виконавчого документа, який не мав пред`являтися до виконання, оскільки строк пред`явлення його до виконання сплив та не був поновлений у встановленому законом порядку, що свідчить про те, що на час проведення прилюдних торгів не було підстав для їх проведення взагалі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Так, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2011 року по справі №2-2376/11 достроково розірвано кредитний договір № 014/08-112/77603, укладений 31 березня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 202428,20 грн., а також 1700,00 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

11.01.2012 року Ленінським районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист з примусового виконання вищенаведеного рішення суду. У виконавчому листі визначеного його строк пред`явлення до виконання один рік. Наявна в матеріалах справи копія даного виконавчого листа містить відмітку про те, що він перебував на виконанні та про його повернення стягувачу 18.06.2018 року (арк. справи 215, том 1 та а.с.228-229 т.2).

Посилаючись на ст. ст. 22 та 23 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції вважав, що ПАТ «Райффайзен Банк» мав право пред`явити виконавчий лист до виконання протягом одного року після його повернення, тобто в строк до 18 червня 2019 року, а оскільки державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № листопада 2019 року, то це свідчить про відкриття виконавчого провадження з порушенням річного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Проте, судом не було враховано, що відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням суду і до 05 жовтня 2016р.) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 1 частини другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням суду) передбачалося, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001р. у справі № 3-рп/2001).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-V111.

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-V111 виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-V111 свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності Законом України від 02.06.2016р. № 1404-V111. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону від 02.06.2016р. № 1404-V111 до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Судом першої інстанції було встановлено, що 11.01.2012 року Ленінським районним судом м. Миколаєва на виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2011 року по справі №2-2376/11 було видано виконавчий лист з примусового виконання вищенаведеного рішення суду, який станом на час набрання законної сили Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-V111, перебував на примусовому виконанні, що свідчить про те, що час пред`явлення його до виконання не сплинув на час набрання чинності Законом України від 02.06.2016р. № 1404-V111.

18.06.2018р. даний виконавчий лист відповідно до відміток державного виконавця на ньому був повернутий стягувачу на підставі п.7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», який передбачав повернення виконавчого документу стягувачу, якщо: боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Отже, з врахуванням зазначених положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. суд помилково виходив з того, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становить 1 рік, оскільки на час набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-V111. строк пред`явлення до виконання виконавчого листа не закінчився.

Відповідно до положень ч.1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» в старій редакції та ч.4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-V111 строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З врахуванням пред`явлення виконавчого листа до виконання та повернення його18.06.2018р., строк пред`явлення його до виконання переривався.

Згідно ч.5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-V111 у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Таким чином строк пред`явлення виконавчого листа до виконання на час винесення приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження №60540041 від 07 листопада 2019 року не сплинув.

За такого колегія суддів вважає помилковим ствердження позивача ОСОБА_1 та його представника про те, що в даному випадку необхідно було керуватися пунктом 7 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р., згідно якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, оскільки виконавче провадження яке здійснювалося на час набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р., було завершено 18 червня 2018р.

07 листопада 2019р. було відкрито нове виконавче провадження в той час, коли діяла нова редакція Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р., яка і повинна була застосовуватися при виконанні зазначеного виконавчого листа, що прямо передбачено п. 7 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р., на який посилається позивач та його представник.

Крім того, матеріали справи містять ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2021 року, якою ОСОБА_1 було відмовлено у поновленні строку на звернення до суду зі скаргою на дії приватного виконавця Куліченко Д.О. та скаргу на дії приватного виконавця Куліченка Д.О. було залишено без розгляду (а. с. 28-29, т.4). Предметом оскарження у цій справі була постанова приватного виконавця Куліченко Д.О. про відкриття виконавчого провадження. Дана ухвала не оскаржена та набрала законної сили.

Отже, на даний час дії приватного виконавця Куліченка Д.О. щодо відкриття виконавчого провадження не визнані неправомірними у встановленому законом порядку.

Доводи позивачів, що виконання в межах виконавчого провадження №60540041 проводилося за відсутності оригіналу виконавчого документу, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, оскільки станом на момент ознайомлення представника позивачів ОСОБА_2 з матеріалами виконавчого провадження, оригінал даного виконавчого листа вже був направлений до Ленінського районного суду м. Миколаєва разом з постановою про закінчення виконавчого провадження від 13.08.2020 року, що підтверджується крім пояснень приватного виконавця Куліченко Д.О., також листом Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.10.2020 року за вих. №01-13/338/2020, згідно якого постанова про закінчення виконавчого провадження № 605400941 від 13.08.2020р. та оригінал виконавчого листа № 2-2376/2011, виданого судом 11.01.2012р. знаходяться в матеріалах справи на аркушах справи 112 та 113 ( а. с. 39, т.3).

Що стосується доводів позивачів щодо не належного повідомлення позивача ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження та всі виконавчі дії, проведені в процесі примусового виконання рішення, оскільки в матеріалах виконавчого провадження знаходяться докази відправлення на ім`я ОСОБА_1 листів приватного виконавця Куліченка Д.О., проте, відсутні докази їх отримання, а також про те, що листи надсилалися на адресу АДРЕСА_3 , однак, зазначений будинок був знищений 12.05.2014р. внаслідок пожежі та вибуху побутового газу, слід зазначити наступне.

Матеріали справи містять дані про те, листи та постанови приватного виконавця направлялися позивачу ОСОБА_1 у відповідності до ч.2 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» на дві адреси, зазначені в виконавчому листі, а саме АДРЕСА_8 (місце проживання) та АДРЕСА_6 (місце реєстрації), проте він їх не отримував.

Крім того, слід зазначити, що умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку передбачено Законом України «Про виконавче провадження», яким встановлено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов`язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.

При цьому Закон України «Про виконавче провадження», не встановлює порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах і відсилає до інших нормативно-правових актів, якими визначається порядок проведення торгів із реалізації арештованого майна.

Відповідно до наведеного виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, у тому числі й оцінку майна, на яке звернуто стягнення.

Дії (бездіяльність) державного виконавця щодо порушень, допущених при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна, інформування боржника про вчинення зазначених та інших дій, оголошення боржника чи майна в розшук, тощо підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.

Отже, незаконність дій державного виконавця під час здійснення своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна, інформування боржника про вчинення зазначених дій, надіслання копій винесених виконавцем постанов, оголошення боржника чи майна в розшук, тощо, до призначення прилюдних торгів, підлягає оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.

Матеріали справи не містять доказів оскарження зазначених дій приватного виконавця в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», та рішення суду щодо визнання їх неправомірними.

За такого, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Предметом позовних вимог у даній справі є визнання електронних (прилюдних) торгів з продажу арештованого майна, відповідно до протоколу проведення електронних торгів №494910 від 03.08.2020 року, недійсними.

Як на підставу визнання торгів недійсними позивачі посилаються на відсутність в матеріалах виконавчого провадження доказів повідомлення позивача ОСОБА_1 про початок торгів та про хід проведення торгів, а також неможливості реалізації частини спірної квартири, яка належить позивачці ОСОБА_4 на праві спільного майна подружжя, слід зазначити наступне.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом (ч. 3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам(ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»)..

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до п. п.1, 2 розділу II Порядку реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження». Організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби.

Згідно п. п. 3, 4 розділу II Порядку державний виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після закінчення десятиденного строку для подання заперечень сторін виконавчого провадження проти визначення вартості (оцінки) майна у разі відсутності таких заперечень готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу, і направляє його начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі до Системи для проведення реалізації майна.

Начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який не повинен перевищувати трьох робочих днів, а у разі, якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх подав, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна.

У разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом З розділу І цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її Організатору в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронних торгів у Систему".

Приватний виконавець самостійно формує і перевіряє заявку та документи щодо передання майна на реалізацію на відповідність вимогам законодавства та після встановлення відповідності документів таким вимогам підписує (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу II цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет приватного виконавця для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Системи.

Відповідно до абзацу 4 пункту 4 розділу II Порядку перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відповідного органу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

Згідно п.3 розділу 3 Порядку організатор вносить до Системи інформацію про майно та формує лот торгів (інформаційне повідомлення про електронні торги) на підставі отриманої ним заявки не пізніше ніж на другий робочий день з дати її отримання. Лот вноситься за типом, найменуванням, категорією відповідно до класифікації, що підтримується Системою, що забезпечує вільний та прямий пошук за відповідними пошуковими критеріями (вид майна, назва, модель, регіон зберігання, стартова ціна, номер виконавчого провадження згідно з Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень тощо).

Для безперервної та безперешкодної реєстрації учасників електронних торгів у цілодобовому режимі функціонує Веб-сайт, який забезпечує автоматичну можливість реєстрації учасників. Для участі в електронних торгах учасник проходить процедуру реєстрації на Веб-сайті, подає заявку на участь в електронних торгах за кожним лотом окремо за формою, розміщеною на Веб-сайті, сплачує гарантійний внесок на рахунок Організатора (крім випадків, визначених розділом VI, пунктами 1, 2 розділу VIІ цього Порядку) та виконує інші вимоги, визначені цим Порядком.

Розділ VIІ Порядку визначає особливості проведення електронних торгів окремими видами майна.

Так, відповідно до п.2 розділу VIІ Порядку реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та Законом України «Про іпотеку», а саме: організатор не пізніше ніж за 15 робочих днів до дня початку електронних торгів публікує в місцевих друкованих засобах масової інформації за місцезнаходженням предмета іпотеки та на Веб-сайті повідомлення про проведення таких електронних торгів. Не пізніше дня публікації повідомлення про проведення електронних торгів у засобах масової інформації Організатор письмово повідомляє виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день та час проведення електронних торгів та про початкову ціну продажу майна.

Проте, спірна однокімнатна квартира, загальною площею 54.4кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_5 , не є предметом іпотеки. Отже, на неї не поширюється вимога п.2 розділу 7 Порядку реалізації арештованого майна.

Інших вимог щодо публікації інформаційного повідомлення про проведення прилюдних торгів та письмового повідомлення державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна відповідний Порядок реалізації арештованого майна не містить.

За такого посилання позивачів як на підставу для визнання електронних торгів недійсними через порушення Порядку проведення електронних торгів у зв`язку з не повідомленням їх в письмовому вигляді та через публікацію в місцевих друкованих засобах масової про проведення торгів, є безпідставним.

Суд даним обставинам належної правової оцінки не надав та помилково вважав, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності друкованих засобів масової інформації, в яких було опубліковано повідомлення про проведення прилюдних торгів, а також листи ДП «СЕТАМ» з повідомленням сторін виконавчого провадження про проведення електронних торгів з відомостями про предмет реалізації, дня та часу проведення електронних торгів та початковою ціною продажу майна, то це свідчить про порушення порядку проведення електронних торгів і як наслідок тягне за собою визнання їх недійними.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15 та інших зазначених в тексті цієї постанови постанов Верховного Суду, сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів (якщо таке мало місце) не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Позивачами не доведено як не повідомлення їх про час і місце проведення торгів порушило їх законні права та інтереси.

Посилання представника позивачів на те, що напередодні торгів між позивачем ОСОБА_1 та банком велися перемовини про шляхи виконання рішення суду, а також на те, що позивач зміг би скористатися правом придбати квартиру, якби знав, що вона виставлена на торги, не підкріплені належними та допустимими доказами у справі. При цьому колегія суддів враховує і той факт, що з моменту винесення рішення про стягнення з позивача на користь банку заборгованості за кредитом пройшло майже 8 років, а рішення так і не було виконано.

Не є підставою для визнання електронних торгів недійними також посилання позивачів на те, що частина спірної квартири належить позивачці ОСОБА_4 , так як придбана в період шлюбу з ОСОБА_1 , а тому є їх спільною сумісною власністю, через що не могла бути предметом реалізації на торгах.

Так, матеріали справи свідчать про те, що 31 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Райффайзен банк" було укладено договір іпотеки, предметом якого виступали кімнати у квартирі спільного заселення №143 за адресою: АДРЕСА_2 , який було посвідчено 31 березня 2008 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є., і зареєстровано в реєстрі за № 2207.

26.04.2014 було укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Згідно довідки Миколаївської міської ради від 28.05.2014 року №118, ОСОБА_1 , який мешкав за адресою АДРЕСА_8 є постраждалим від надзвичайної ситуації, яка сталася 12.05.2014 року у житловому будинку внаслідок пожежі, вибуху побутового газу. Наведене свідчить про те, що іпотечне майно, яке належало йому на праві власності до шлюбу, було зруйновано.

В період перебування ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, рішенням Миколаївської міської ради №44/2 від 13.11.2014 року було передано у приватну власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . Передача квартири підтверджується Актом приймання-передачі квартири (арк. справи 17, том 1). Право власності на дану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 16.12.2014 року за №8202709.

За таких обставин відсутні правові підстави вважати, що спірна квартира перебувала у спільній сумісній власності подружжя, оскільки вона не була придбана за рахунок коштів, які були спільною сумісною власністю подружжя, так як була одержана ОСОБА_1 за рішенням Миколаївської міської ради №44/2 від 13.11.2014 року в якості компенсації за зруйновану внаслідок надзвичайної ситуації квартиру АДРЕСА_7 , яка належала йому до реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 .

Аналіз зазначених обставин справи у їх сукупності свідчить про відсутність достатніх правових підстав в межах заявлених позовних вимог для визнання недійсними електронних торгів, оформлених протоколом від 03.08.2020 року №494910 про проведення електронних торгів за номером лота 432640.

У зв`язку з наведеним, необґрунтованими є також вимоги про визнання недійсним протоколу електронних торгів Державного підприємства «Сетам» №494910 по лоту №432640 від 03.08.2020 року; акта приватного виконавця Куліченка Дмитра Олександровича про проведенні електронні торги від 10.08.2020 року, ВП№60540041; свідоцтва серії та номер 638, виданого 12.08.2020 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Машковою Світланою Михайлівною, а також скасування запису про право власності №37725319, внесеного приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Машковою Світланою Михайлівною 12.08.2020 року, яким зареєстровано право власності на кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Суд зазначеним обставинам належної правової оцінки не надав та дійшов до помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки судом були неповно з`ясовані всі обставини справи, що призвело до неправильно застосовано до спірних правовідносин норм матеріального права, колегія суддів вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанцій в цілому та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В той же час, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги ДП «СЕТАМ» про пред`явлення вимоги до неналежного відповідача, а саме до Миколаївської регіональної філії Державного підприємства «Сетам», оскільки позов було заявлено саме до Державного підприємства «Сетам». При цьому використання позивачами конструкції про зазначення відповідачем ДП «СЕТАМ» в особі Миколаївської регіональної філії, не свідчить про пред`явлення вимоги саме до філії, а не до юридичної особи.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу апеляційних скарг АТ «Райффайзен Банк», ДП «СЕТАМ», ОСОБА_3 було сплачено судовий збір у розмірі по 2522,40 грн. кожним. Оскільки їх апеляційні скарги задовольняються в повному обсязі, то з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з кожного з позивачів на користь кожного з зазначених відповідачів підлягають стягненню понесені ними витрати на сплату судового збору за подачу апеляційних скарги у розмірі по 1261 грн. 20 коп. кожному.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до Державного підприємства «Сетам» в особі Миколаївської регіональної філії, ОСОБА_3 , приватного виконавця Куліченко Дмитра Олександровича, Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про визнання недійсними результатів електронних торгів, оформлених протоколом від 03 серпня 2020 року №494910 про проведення електронних торгів за номером лота 432640 з реалізації квартири АДРЕСА_1 ; протоколу електронних торгів Державного підприємства «Сетам» №494910 по лоту №432640 від 03 серпня 2020 року; акту приватного виконавця Куліченка Дмитра Олександровича про проведенні електронні торги від 10 серпня 2020 року, ВП№60540041; свідоцтва серії та номер 638, виданого 12 серпня 2020 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Машковою Світланою Михайлівною та скасування запису про право власності №37725319, внесеного приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Машковою Світланою Михайлівною 12 серпня 2020 року, яким зареєстровано право власності на кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати на користь Державного підприємства «Сетам» в особі Миколаївської регіональної філії у розмірі 1261 грн. 20 коп.; на користь ОСОБА_3 у розмірі 1261 грн. 20 коп.; на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» у розмірі 1261 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати на користь Державного підприємства «Сетам» в особі Миколаївської регіональної філії у розмірі 1261 грн. 20 коп.; на користь ОСОБА_3 у розмірі 1261 грн. 20 коп.; на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк » у розмірі 1261 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.