Провадження №2/522/2955/21
УХВАЛА

13 грудня 2021 року м.Одеса

Приморський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Лисенко А.О.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Пейчевої Сніжани Дмитрівни про відвід головуючого судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання (догляду),

ВСТАНОВИВ:

До суду 27.11.2019 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання (догляду).

Ухвалою суду від 02.12.2019 року провадження по справі відкрито та призначене підготовче засідання.

Ухвалою суду від 25.05.2020 року підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті.

09.12.2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Пейчева С.Д. надала суду заяву про відвід судді Домусчі Л.В., яка обґрунтована тим, що з 27.11.2019 року в провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання (догляду), предметом розгляду у даній справі є розірвання довічного утримання від 12.06.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (померла) та ОСОБА_3 . Одночасно з цим у провадженні судді Домусчі Л.В. перебувала справа №522/12495/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус ОМНО Марченко А.М., про визнання договору довічного утримання недійсним. Предметом розгляду у даній справі було визнання недійсним договору довічного утримання від 12.06.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (померла) та ОСОБА_3 . Рішенням суду від 27.02.2019 року позов задоволено частково та визнано недійсним договір довічного утримання від 12.06.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (померла) та ОСОБА_3 . Постановою Одеського апеляційного суду від 25.09.2019 року рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27.02.2019 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Постановою Верховного Суду від 09.09.2020 року постанову Одеського апеляційного суду від 25.09.2019 року скасовано, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27.02.2019 року залишено без змін. 13.10.2020 року ОСОБА_3 надав суду заяву про перегляд рішення суду від 27.02.2019 року за нововиявленими обставинами, та рішенням суду від 03.03.2021 року рішення суду від 27.02.2019 року в частині визнання недійсними договору довічного утримання скасувано за нововиявленими обставинами. На теперішній час ОСОБА_1 на рішення суду від 03.03.2021 року подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду. В заяві зазначено, що оскільки цивільна справа №522/12495/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус ОМНО Марченко А.М., про визнання договору довічного утримання недійсним, розглядалася суддею Домусчі Л.В., та крім того, суддею скасовано власне рішення за ново виявленими обставинами, нею встановлювалися усі обставини справи з метою винесення відповідного рішення, заслуховувалися пояснення, досліджувалися докази, тощо, тобто ті ж самі, що мають місце у даній справі №522/20189/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання (догляду), що зумовлює повну обізнаність судді про обставини справи, її можливу упередженість у дослідженні доказів у справі, що розглядається на даний час, що в цілому викликає сумнів у неупередженості та об`єктивності судді, з метою запобігання можливості зацікавленості у результаті розгляду справи, який суд може знає наперед, через що суддя Домусчі Л.В., не може брати участь у розгляді даної справи, у зв`язку з чим вважає за необхідне заявити про відвід судді Домусчі Л.В. по даній справі.

10.12.2021 року суддя Домусчі Л.В. перебувала у відпустці.

Суд, вивчивши матеріали справи та заяву представника позивача про відвід, вважає, що вона необґрунтована та немає об`єктивного підґрунтя.

Відповідно до вимог ч.1 ст.36 ЦПК суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Також, підставами відводу (самовідводу) законодавець визначив недопустимість повторної участі судді в розгляді справи (ст.37 ЦПК), та неможливість входження до складу суду осіб, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя (п.3 ст.46 ЦПК).

За умовами ч.3 ч.4 ст.39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді (ч.5 ст.36 ЦПК України).

Згідно ч.8 ст.40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Розглянувши питання, з точки зору національного закону - ст. 36 ЦПК України, в контексті ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо безсторонності суд зазначає наступне:

- суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне;

- слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див., «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28 листопада 2002 року, а також рішення у справах проти України: «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року п.п.49,54; «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року, п.66; «Агрокомплекс» проти України» від 06 жовтня 2011 року, п.136; «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року, п.п.103,107).

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п.26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії", від 28 жовтня 1998 року, п.45).

У справі "П`єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами, провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вбачає, що обставини, на які вказує представник позивача, є його особистою суб`єктивною думкою та не відносяться до об`єктивних обставин при розгляді даної справи, з якими законодавець пов`язує відвід судді.

При цьому, суд не погоджується із доводами представника позивача з приводу упередженості судді та надання переваги в реалізації прав однією стороною та відхиленням можливості стороні позивача реалізувати свої права, оскільки викладені обставини жодними доказами не підтвердженні.

Посилання представника позивача ОСОБА_6 на те, що обізнаність судді Домусчі Л.В. про обставини справи №522/12495/17, зумовлює її упередженість у дослідженні доказів, а тому викликає сумнів у неупередженості та об`єктивності судді, у зв`язку з можливою зацікавленістю в результаті розгляду справи №522/20189/19, суд вважає необґрунтованими, та такими що не знайшли свого підтвердження. Будь-якої зацікавленості суддя не вбачає.

Окрім того, суд вбачає, що обставини, за якими сторона позивача, пов`язує необхідність відводу судді, обґрунтовані з посиланнями на процесуальні дії головуючої судді, з якими сторона не згодна.

Згідно ч.4 ст.36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Між тим, не вбачаючи об`єктивного критерію, а саме: наявності будь-якого правомірного сумніву в безсторонності суду при вирішенні процесуальних питань, суд вважає, що непогодження позивача з процесуальною дією не може бути підставою для відводу суддів, та в подальшому може бути предметом розгляду при апеляційному оскарженню рішень по справі.

Щодо доводів заяви про відвід, який стосується суб`єктивного критерію безсторонності суддів, а саме: особистої упередженості судді в розгляді даної справи, то припущення відносно безсторонності та можливої упередженості в даній справі, є безпідставним.

Отже, скасування за нововиявленими обставинами рішення суду по справі №522/12495/17 від 27.02.2019 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус ОМНО Марченко А.М., про визнання договору довічного утримання недійсним, не є обґрунтованою підставою для відводу судді та не свідчать щодо об`єктивності та упередженості при розгляді іншої цивільної справи №522/20189/19 між тими ж самими сторонами, і враховуючи практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача про відвід головуючого судді у зв`язку з необґрунтованість.

Крім того суду зауважує, що згідно ч.3 ст.39 ЦПК України відвід повинен бути заявлений протягом 10 днів з дня отримання учасником справи з дня відкриття провадження, проте справа розглядається з 2019р., та учасникам справи було достеменно відмово про розгляд суддею іншої справи між тими ж сторонами , проте з інших підстав.

Відповідно до ч.11 ст.40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.3 ст.40 ЦПК України, якщо суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. Суд вважає що заява є необгрунтваною.

У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що наявні правові підстави для зупинення провадження по даній справі та передачі заяви до канцелярії Приморського районного суду м.Одеси для визначення в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Домусчі Л.В..

Керуючись: ст. ст. 10-13, 36, 39, 40, 43, 49, 89, 247, 258-260, 268, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Пейчевої Сніжани Дмитрівни про відвід головуючого судді.

Зупинити провадження за розглядом цивільної справи №522/20189/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання (догляду) протягом двох днів для вирішення питання відповідно до ст.40 ЦПК України.

Заяву передати до канцелярії Приморського районного суду м.Одеси для визначення в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Домусчі Л.В.

Ухвала в частині зупинення провадження може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд 1-ї інстанції.

Повний текст ухвали суду складено 13.12.2021 року

Суддя: Л.В. Домусчі