ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1236/21 Справа № 216/5182/19 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 216/512/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.,

сторони:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року, яке ухвалено суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Центрально Міський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області, про захист права власності шляхом звільнення майна з під арешту.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03.10.2017 року у справі № 216/5834/15-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк». Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: п`ятикімнатну квартиру, загальною площею 123,7 кв.м., житловою площею 79,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 02.09.2004 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. за реєстровим №14872, в рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 5720585,60 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 2225956,87 грн.; сума заборгованості за відсотками 2627759,41 грн.; пеня 809794,27 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 23869,79 грн.; сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по відсотках 33205,25 грн., шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, а саме: п`ятикімнатну квартиру, загальною площею 123,7 кв.м., житловою площею 79,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення суду, 26.02.2018 року було зареєстровано право приватної власності ПАТ «Дельта Банк» на вищевказане нерухоме майно.

01.08.2019 року ПАТ «Дельта Банк» з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 04.09.2012 року Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження №31878008 від 29.03.2012 року, якою накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , у тому числі на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що наявність зазначеного арешту порушує право ПАТ «Дельта Банк» на розпорядження своїм майном, що фактично унеможливлює роботу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині реалізації зазначеного майна, з метою подальшого задоволення вимог кредиторів.

У зв`язку з наведеним вище позивач просив суд зняти арешт майна, що належить ПАТ «Дельта Банк», а саме: з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що судом не враховано, що Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 01 липня 2020 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2020 року скасовано та в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки відмовлено з тих підстав, що банком обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно, що свідчить про те, що наявність зазначеної Постанови Верховного Суду не заперечує право ПАТ «Дельта Банк» на предмет іпотеки, а лише вказує на невірно обраний банком спосіб захисту своїх прав як Іпотекодержателя.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася та про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06 лютого 2019 року у справі № 216/5834/15-ц, позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: п`ятикімнатну квартиру, загальною площею 123,7 кв.м., житловою площею 79,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 02.09.2004 року, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. за реєстровим №14872, в рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 5720585,60 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 2225956,87 грн.; сума заборгованості за відсотками 2627759,41 грн.; пеня 809794,27 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 23869,79 грн.; сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по відсотках 33205,25 грн., шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, а саме: п`ятикімнатну квартиру, загальною площею 123,7 кв.м., житловою площею 79,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 5-7).

Відповідно до Інформації, яка наявна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі заочного рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03.10.2017 року, 26.02.2018 року було зареєстровано право приватної власності ПАТ «Дельта Банк» на вищевказане нерухоме майно.

Водночас, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, міститься запис про те, що 04.09.2012 року Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 31878008 від 29.03.2012 року, зареєстровано заборону на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , зокрема на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2020 року рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06 лютого 2019 року залишено без змін.

Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 01 липня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2020 року скасовано. В задовленні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - відмовлено.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що накладення 04.09.2012 року Центрально-Міським ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 31878008 від 29.03.2012 року, заборони відчуження на нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , порушено право ПАТ «Дельта Банк» на розпорядження своїм майном, що фактично унеможливлює роботу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині реалізації зазначеного майна, з метою подальшого задоволення вимог кредиторів.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення, оскільки позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог не надано належних документів, які б встановлювали право власності на арештоване майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи, що рішення суду, на яке посилається позивач, як на підставу для задоволення своїх вимог, скасовано.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, однак не може погодитись з мотивами відмови в задоволенні позивних вимог, з огляду на наступне.

Так, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц, провадження № 14-511цс18, зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності, в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, що узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у Постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Суд, за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час пред`явлення позову, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з правовим висновком, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, провадження № 12-85гс19, орган державної виконавчої служби у справах за позовами осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, може залучатися судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз`яснено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідачами у цій категорії справ є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, провадження № 14-178цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, провадження № 14-392цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, провадження № 14-512цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, провадження № 14-511цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17, провадження № 14-20цс19.

Отже, за змістом наведених правових норм та правових позицій Великої Палати Верховного Суду, у випадку звернення особи до суду в порядку позовного провадження з вимогою про звільнення майна з-під арешту (зняття арешту з майна) належним відповідачем у такій справі має бути особа, в інтересах якої накладено арешт.

Звертаючись до суду з позовом про зняття арешту з майна, ПАТ «Дельта Банк» зазначило відповідачем боржника ОСОБА_1 , однак вирішення справи без залучення до участі в ній особи, в інтересах якої накладено арешт на майно, яка має бути відповідачем у такій справі, є порушенням вимог цивільного процесуального законодавства України, оскільки в такому випадку суд вирішує питання про права і обов`язки осіб, які не беруть участі у справі.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про те, що в задоволенні позову слід відмовити з тих підстав, що позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог не надано належних документів, які б встановлювали право власності на арештоване майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи, що рішення суду, на яке посилається позивач, як на підставу для задоволення своїх вимог, скасовано, оскільки до участі у справі не залучено в якості належного відповідача особу, в інтересах якої накладено арешт на спірне майно, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 01 липня 2020 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2020 року скасовано та в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки відмовлено з тих підстав, що банком обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно, що свідчить про те, що наявність зазначеної Постанови Верховного Суду не заперечує право ПАТ «Дельта Банк» на предмет іпотеки, а лише вказує на невірно обраний банком спосіб захисту своїх прав як Іпотекодержателя, оскільки наведені вище доводи позивача не мають правового значення, так як відсутні підстави для вирішення пред`явленого позивачем спору по суті з огляду на незалучення до участі в справі осіб, питання про права та обов`язки яких підлягає вирішенню за результатами розгляду позовних вимог, тому пред`явлений позивачем позов лише до боржника є передчасним.

Отже, відмовляючи в задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності позивачем фактичних обставин справи та відсутності правових підстав для задоволення позову, суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що до участі у справі не залучено осіб, питання про права та обов`язки яких підлягає вирішенню за результатами розгляду позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача.

Таким чином, зазначене свідчить про істотне порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

Тобто, позов пред`явлено до відповідача ОСОБА_1 , як боржника за кредитним зобов`язанням, в той час як належним співвідповідачем в даній справі має бути особа, в інтересах якої накладено арешт на спірне майно, позов до якого позивачем не пред`явлено.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Пленум Верховного Суду України у п.8 Постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному законом. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі співвідповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 55 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позову, оскільки позивачем не заявлено позовні вимоги до належного відповідача, що свідчить про передчасність ухваленого судом першої інстанції рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову, виклавши їх в редакції даної постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: