КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 940/821/20 Головуючий у І-й інстанції - Косович Т.П.
апеляційне провадження № 22-ц/824/1121 /2021 Доповідач Заришняк Г.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 рокуКиївський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 30 вересня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову Банк зазначав, що 26.04.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (стартовий кредит 500 грн.) зі сплатою відсотків за користування кредитом в обмін на зобов`язання відповідача повернути кредит у відповідності до умов договору.

Позивач зазначав, що в порушення умов кредитного договору відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконував, внаслідок чого станом на 10.06.2020 року має заборгованість перед Банком загальною сумою 29330,35 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 20491,24 грн., заборгованості за простроченими відсотками в сумі 6966,24 грн., 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1372,87 грн. штрафу (процентна складова), що підтверджується розрахунками заборгованості за договором №б/н від 26.04.2010 року станом на 31.05.2015 року, станом на 30.09.2019 року та станом на 10.06.2020 року.

Посилаючись на викладене, Банк просив суд стягнути з відповідача на його користь 29330,35 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати в сумі 2102 грн.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 30 вересня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.04.2010 року в сумі 29 330 гривень 35 копійок, та понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2102 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користуванням кредитними коштами, пені та штрафів.

Позивач правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався

В судове засідання учасники справи не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином..

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК Українидоговори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК Українивстановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 26.04.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (стартовий кредит 500 грн.) зі сплатою відсотків за користування кредитом в обмін на зобов`язання відповідача повернути кредит у відповідності до умов договору.

Вказаний договір був укладений шляхом отримання банком підписаної та заповненої відповідачем анкети-заяви від 26.04.2010 року, в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.86). В анкеті-заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_1 ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, та погодився з ними.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів, яку останній отримав і використав кредитні кошти у власних цілях.

З матеріалів справи також слідує, що Банком відповідачу були видані наступні кредитні картки:

26.04.2010 р. видавалась кредитна картка номер НОМЕР_1 , термін дії якої до 01/14;

21.11.2012 р. видавалась кредитна картка номер НОМЕР_2 , термін дії якої до 06/16;

19.07.2014 р. видавалась кредитна картка номер НОМЕР_3 , термін дії якої до 07/18;

19.07.2016 р. видавалась кредитна картка номер НОМЕР_3 , термін дії якої до 07/18;

13.02.2016 р. видавалась кредитна картка номер НОМЕР_4 , термін дії якої до 12/21 (а.с.84).

Звертаючись з даним позовом Банк, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, за простроченими відсотками, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту, обґрунтовуючи вказані вимоги Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», яка містить умови щодо розміру базової процентної ставки - 3,0% в місяць, строку внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розміру та порядку нарахування неустойки: пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів: пеня = (пеня1) = (базова відсоткова ставка за договором) /30 - нараховується за кожний день прострочки кредиту, (пеня 2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочи на суму понад 50 грн.; штраф при порушенні строків по будь-якому із платежів більш ніж на 30 днів - 500 грн. + 5% суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії (а.с. 87). Дана обставина відповідачем не спростована.

Відповідно до наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку станом на 10.06.2020 року відповідач має заборгованість перед Банком загальною сумою 29 330,35 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 20 491,24 грн., заборгованості за простроченими відсотками в сумі 6 966,24 грн., 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1372,87 грн. штрафу (процентна складова).

Відтак, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що сторонами було погоджено умови договору щодо нарахування та сплати процентів та штрафів, а тому доводи апеляційної скарги про те, що у вказаній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення процентів та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не заслуговують на увагу та спростовуються вказаною довідкою.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно до п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку боржник зобов`язаний виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

За змістом п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф.

Пунктами 2.1.1.4.. та 2.1.1.12.10 правил користування платіжною карткою визначено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших зобов`язань за договором.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.ст. 525, 526 ЦК України).

Разом з тим, статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За правилом ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно вимог ст. 549 ЦПК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Частинами 1,2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи, те, що відповідачем порушено умови кредитного договору та не виконано взятих на себе зобов`язань за кредитним договором б/н від 26.04.2010 року, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по сплаті тіла кредиту, заборгованість за простроченим тілом кредита, за простроченими відсотками, штрафами (процентна складова та фіксована частина) на загальну суму 29 330 грн. 35 коп. За таких обставин, судом правомірно була стягнута вказана сума заборгованості.

При цьому, з матеріалів справи слідує, що відповідач не заперечував факт укладення кредитного договору та визнавав наявність певної заборгованості, й розрахунок заборгованості, наданий Банком, належними доказами не спростував.

Щодо пропуску Банком строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 3 ст. 267 ЦК Українивизначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК Українипередбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14 відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливу останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Як вже було встановлено, що Банком відповідачу ОСОБА_1 було видано декілька платіжних карток, остання картка НОМЕР_4 була перевидана 13 лютого 2018 року із граничним строком дії (місяць і рік) 12/21 року. Також з матеріалів справи слідує, що останній платіж здійснений відповідачем ОСОБА_1 29 грудня 2019 року, а з даним позовом Банк звернувся в липні 2020 року, тобто в межах строку позовної давності, визначеної Цивільним кодексом України.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про те, що позивачем був пропущений строк позовної давності, є безпідставними.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, наданим доказам надав належну правову оцінку та й прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, приведених в апеляційній скарзі.

Посилання апелянта на те, що його, як споживача послуг при укладені кредитного договору всупереч вимогам, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не повідомленого про умови кредитування та не узгоджено зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженим Банк, колегією суддів відхиляються, оскільки відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна 30 днів пільгового періоду», в якій ОСОБА_1 погодив істотні умови договору. Окрім того, як слідує з наданого Банком розрахунку заборгованості, відповідач отримавши кредит в 2010 році, користувався ним, останній платіж був здійснений 29 грудня 2019 року, а отже погоджувався з умовами кредитування, й у відповідач встановленому законом порядку про визнання недійсним кредитного договору у певній частині або в цілому не звертався.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 30 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 16 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді: