Справа № 348/2363/19
Провадження № 22-ц/4808/1631/21
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Пацаган В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Надвірнянського районного суду, ухвалене суддею Міськевич О.Я. 9 вересня 2021 року у м. Надвірній, повний текст якого виготовлено 17 вересня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про індексацію аліментів, стягнення пені на заборгованість по сплаті аліментів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про індексацію аліментів та стягнення пені на заборгованість по сплаті аліментів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач з відповідачем проживали у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішення Надвірнянського районного суду від 01.06.2010 року. В шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народились дочка ОСОБА_3 , яка згідно рішення суду залишена проживати з матір`ю.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 23.06.2010 року ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі по 300,00 гривень щомісячно на утримання неповнолітньої дочки до досягнення дитиною повноліття.

Тривалий час відповідач аліменти не сплачував, однак у квітні цього року сплатив всю заборгованість. Надвірнянським районним відділом Державної виконавчої служби було складено розрахунки заборгованості по виплаті аліментів від 01.04.2018 року та від 01.06.2019 року.

Оскільки борг по сплаті аліментів за період з 01.06.2010 року по 01.06.2011 року був погашений 01.06.2011 року, то за цей період загальний розмір пені становить 6195 грн.

Наступне погашення заборгованості було в липні 2012 року в розмірі 1000,00 грн. А тому відповідач у липні 2012 року майже повністю погасив заборгованість за перший рік сплати аліментів, яка становила 3600 грн. Отже за період з 01.02.2011 року по 01.07.2012 року сума пені становить 5664 грн.

У жовтні 2013 року відповідач оплатив 13000 грн. Оскільки станом на 01.10.2013 року існувала заборгованість за період з 01.07.2012 року по 01.10.2013 року. Також відповідач ще не погасив за перший рік 100 грн. Тому загальна сума пені за цей період становитиме 36226,80 грн.

Станом на 01.10.2013 року загальна сума сплачених аліментів була 16500,00 грн. З лютого 2015 року відповідач мав знову почати сплачувати аліменти, але не робив цього, тому знову має місце нарахування пені. За період з 01.02.2015 року по 01.04.2019 року загальна сума пені становить 116313 грн.

Сума пені на заборгованість по сплаті аліментів за всі періоди 164398,80 грн.

У квітні 2019 року відповідач оплатив 16000,00 грн. Це аліменти за 4 роки і 5 місяців. Початком відліку є 01.02.2015 року, а кінцем 01.07.2019 року. Тобто станом на 01.04.2019 року відповідач оплатив аліменти на 3 місяці вперед.

Крім того зазначає, що відповідно до СК України та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Таким чином, вважає, що аліменти підлягають індексації. Згідно її розрахунків сумарний розмір індексації з листопада 2010 року по жовтень 2019 року становить 24055,20 грн.

З огляду на викладене просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь пеню на заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 164398 грн. 80 коп., а також індексацію суми аліментів у розмірі 24055 грн. 20 коп. та судові витрати по справі.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 09.09.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 11700,00 грн.; індексаційну суму аліментів у розмірі 529,58 грн.; 7800 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 908 грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів та витрат на правову допомогу, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення в оскаржуваній частині незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що на час подання позовної заяви заборгованість по сплаті аліментів по виконавчому листу №2-813 від 23.06.2010 року в нього відсутня, відповідно у суду першої інстанції не було правових підстав для стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Що стягнення витрат на правову допомогу, то вважає, що ОСОБА_2 в порушення вимог ст. 175 ЦПК України до своєї позовної заяви від 20.11.2019 року для підтвердження таких витрат не надала жодних доказів. Зокрема не було долучено ні договору про надання правничої допомоги, ні попереднього орієнтованого розрахунку судових витрат чи квитанцій, що підтверджують витрати на адвоката. Договір про надання правничої допомоги, квитанції, та Акт приймання передачі виконаних робіт були надані представником під час судових дебатів в судовому засіданні 09.09.2021 року.

Також вважає, що судом неправильно визначено обсяг витрат, присуджених на користь позивача за участь представника у судових засіданнях. На його думку такі витрати мали б становити 630,00 грн. замість вказаних 3000,00 грн.

Зазначає, що розрахована сума судових витрат є надто завищеною і під час судових дебатів в місцевому суді він просив її зменшити.

Крім того, при визначенні суми судових витрат судом не було враховано пропорційність їх стягнення у разі часткового задоволення позову.

Просить скасувати рішення Надвірнянського районного суду від 09.09.2021 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач ОСОБА_2 також подала апеляційну скаргу на рішення Надвірнянського районного суду від 09.09.2021 року. Вважає дане рішення винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На її думку суд першої інстанції не перевірив надані позивачем розрахунки, не правильно застосував вимоги ст. 196 СК України та висновки Верховного Суду України.

Також вважає, що судом невірно здійснено розрахунок індексації аліментів в сумі 529,58 грн., оскільки позивачем був здійснений відповідний розрахунок і сума індексації становила 24055,20 грн., а відповідач інших розрахунків не навів та не заперечував право ОСОБА_2 на стягнення індексації аліментів.

Просить скасувати рішення Надвірнянського районного суду від 09.09.2021 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Судові витрати стягнути з відповідача.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 . Зазначає, що згідно вимог ч. 1 ст. 196 СК України розмір пені не може бути більшим 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів. Крім того, станом на час подання позову заборгованість по сплаті аліментів у нього відсутня. Відповідно, немає і підстав для стягнення пені. Звертає увагу на те, що за станом здоров`я у нього не завжди була можливість щомісячно сплачувати аліменти в повному обсязі, оскільки з 2010 року хворіє на остеоартроз колінних суглобів і з того часу не може фізично працювати, змушений проходити лікування. Крім того, він проживає у важких матеріально-побутових умовах разом з мамою ОСОБА_5 , яка є інвалідом I групи і перебуває в нього на утриманні. Також вказує, що через постійні переживання за дочку у нього проявились перші ознаки цукрового діабету. Враховуючи вищевказане, сума пені є надто великою для нього. Розрахунок позивача індексації аліментів вважає необґрунтованим, а стягнуту судом суму вірною. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та його представник підтримали доводи поданої ними апеляційної скарги. В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 просили відмовити.

Представник позивача адвокат Госедло О.Д. підтримав подану позивачем апеляційну скаргу, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 просив відмовити

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали в зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , про що свідчить копія Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21.10.2008 року (а.с. 17).

Згідно копії Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 01.06.2010 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 15).

Рішенням Надвірнянського районного суду від 23.06.2010 року присуджено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 . В твердій грошовій сумі в розмірі по 300,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів проводити з 01.06.2010 року (а.с. 11).

На підставі виданого виконавчого листа по вищевказаному рішенні №2-817/10 від 23.06.2010 року постановою державного виконавця відділу ДВС Надвірнянського районного управління юстиції від 02.07.2010 року відкрито виконавче провадження №20083989 (а.с. 16).

Як вбачається з наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості по виплаті аліментів, станом на 01.04.2018 року ОСОБА_1 нараховано заборгованість по виплаті аліментів в сумі 11700,00 грн. (а.с. 13-14).

Відповідно до розрахунку державного виконавця із сплати аліментів станом на 01.05.2019 року сума коштів, яка підлягала стягненню, становила 15600,00 грн.; сума коштів, сплачених боржником/стягнутих виконавцем - 16000,00 грн.; сума переплати по сплати аліментів 400,00 грн. (а.с. 18).

Встановлено також, що згідно копії закордонного паспорту відповідача ОСОБА_1 виїжджав за межі України 26.09.2019 року та повернувся 21.12.2019 року (а.с. 38).

Згідно копії Картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 з 2010 року страждає на болі в колінних та кульшових суглобах внаслідок травми (а.с. 135-137).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач з червня 2010 року по березень 2018 року без поважних причин допускав виникнення заборгованості по аліментах, а тому у позивача є право на стягнення пені за весь час прострочення. При цьому посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_1 сплачено всю заборгованість та його вини у виникненні заборгованості немає суд не брав до уваги, оскільки доказів оскарження в установленому законодавством порядку визначеної державним виконавцем заборгованості по аліментах стороною відповідача суду не надано. Разом з тим, при визначенні розміру пені суд виходив з того, що розмір пені повинен ставити не більше 100% заборгованості, яка складає 11700,00 грн. З урахуванням вимог ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», а також змін до нього судом розраховано індексацію аліментів за період з листопада 2010 року по жовтень 2019 року та вирішено стягнути з відповідача в користь позивача 529,58 грн. індексації. Зазначено, що застосований позивачем алгоритм розрахунку свідчить про помилкове власне тлумачення норм закону. При вирішенні питання про стягнення правової допомоги суд вважав доведеним стороною позивача її розмір, відхилив заперечення представника відповідача щодо його зменшення як неспівмірного з складністю справи, то вирішив стягнути такі витрати з відповідача в сумі 7800,00 грн.

Однак апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі №569/14819/19 (провадження №61-1586св20) неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Проте таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Викладене узгоджується також з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18).

Таким чином суд першої інстанції правильно встановив наявність у позивача права на стягнення пені від суми несплачених аліментів.

Доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що така заборгованість виникла не з його вини, оскільки з 2010 року він хворіє, а також має на утриманні матір-інваліда правильності висновків суду не спростовують, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що останній не міг працювати та сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі.

Також суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що позивач створює йому перешкоди у побаченнях з дитиною. Такі не є підставою для несплати аліментів.

Що стосується зазначеного відповідачем, що ним ще до звернення позивача з даним позовом погашено всю суму заборгованості, то такі також не свідчать про відсутність права на стягнення пені, оскільки не підтверджують відсутність заборгованості у вказаний період.

Водночас суд вірно взяв до уваги, що ч. 1 ст. 196 СК України передбачено обмеження розміру пені 100 відсотками заборгованості, а тому стягнув з відповідача на користь позивача таку пеню в сумі 11700,00 грн., що дорівнює розрахованій державним виконавцем сумі заборгованості зі сплати аліментів.

Щодо часткового задоволення позову про стягнення індексації аліментів, слід зазначити наступне.

Так, ч. 2 ст. 184 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

До 12 червня 2016 року спеціального закону про індексацію аліментів не було прийнято, а в Україні діяв Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» (№1282-XII від 03 липня 1991року). У частині першій статті 2 цього закону визначені об`єкти індексації грошових доходів населення; при цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, до цих об`єктів не відносився.

Верховний Суд України у своїй постанові від 06 листопада 2013 року, прийнятій у справі №6-113цс13 висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (у редакції, чинній до 24 грудня 2015 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (який набув чинності 01 січня 2016 року) у частині першій статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» величину «101» замінено величиною «103».

Отже, з правового аналізу статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» можна зробити висновок, що індексація аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі проводиться лише у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 101 відсотки до 01 січня 2016 року, з 01 січня 2016 року така індексація проводиться у разі перевищення 103 відсотки.

При цьому, з огляду на Порядок проведення індексації грошових доходів населення, зокрема, Додаток 1 «Приклад обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації» до Порядку, індексація проводиться щомісячно (колонка «Величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації» у таблиці Додатку 1), починаючи з місяця, у якому величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації і подальша зміна розміру індексації відбувається у разі, коли індекс споживчих цін наростаючим підсумком знову перевищить поріг індексації.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 10-4 Порядку обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти.

Таких же висновків дійшов і Верховний Суд в постанові від 13 жовтня 2021 року у справі №947/14712/20 (провадження №61-7126св21).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Надвірнянського районного суду від 23.06.2010 року присуджено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі по 300,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.06.2010 року до досягнення дитиною повноліття.

Починаючи з червня 2010 року, приріст індексу споживчих цін наростаючим підсумком перевищив поріг індексації у розмірі 101 відсоток у серпні 2010 року.

Відповідно до частин першої, третьої пункту 1-1 Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Відповідно до частини п`ятої пункту 4 Порядку сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з часу присудження аліментів розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», який застосовується до спірних правовідносин за аналогією закону.

Здійснивши перевірку розрахунку, здійсненого судом першої інстанції, з урахуванням того, що позивач просила здійснити індексації з листопада 2010 року, колегія суддів вважає, що він відповідає встановленому Порядку. Отже, суд першої інстанції правильно вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 індексацію аліментів за період з листопада 2010 року по 01.10.2019 року в сумі 529,58 грн.

При цьому наданий позивачем розрахунок індексації аліментів не відповідає наведеним нормам права та правовим позиціям. А посилання ОСОБА_2 та її представника на те, що відповідач не надав інших розрахунків та не заперечував право позивача на стягнення індексації аліментів не свідчить про правильність наданого нею розрахунку та погодження відповідача з сумою індексації з огляду на його правову позицію у справі та оскарження даного рішення суду.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та застосовано норми права, які підлягали застосуванню до даних правовідносин, і правильно вирішено спір в частині індексації аліментів та стягнення пені на заборгованість по сплаті аліментів.

Разом з тим, в частині стягнення витрат на правову допомогу апеляційний суд зазначає наступне.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 1-6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Велика Палата Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що при поданні позовної заяви ОСОБА_2 було подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона очікує понести, в сумі 5100,00 грн.

Також в матеріалах справи містяться подані представником позивача адвокатом Госедло О.Д. копія Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001153 від 12.04.2017 року (а.с. 19), ордер адвоката серії ІФ №072425 від 20.11.2019 року (а.с. 20), копія Договору №94 про надання правничої допомоги від 14.11.2019 року (а.с. 83), квитанції до прибуткового касового ордера №110 від 20.11.2019 року на суму 600,00 грн., №140 від 14.11.2019 року на суму 600,00 грн., №139 від 14.11.2019 року на суму 6600,00 грн. (а.с. 80-82), Акт №10 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 07.09.2020 року, згідно якого адвокатом надано наступні послуги: зустріч, надання консультацій щодо подання позовної заяви до суду, узгодження правової позиції 0,5 год., вартість 300,00 грн., збирання, вивчення та правовий аналіз доказів по справі 0,5 год., вартість 300,00 грн., пошук, вивчення та правовий аналіз судової практики в аналогічних спорах 0,5 год., вартість 300,00 грн., підготовка, складання позовної заяви та додатків до неї, подання їх до суду 5,0 год., вартість 3000,00 грн., складання відповіді на відзив на позовну заяву, відправлення відповіді на відзив відповідачу, подання відповіді до суду. Складання процесуальних документів заява про проведення підготовчого засідання 1,5 год., вартість 900,00 грн., участь в судових засіданнях з розрахунку 1 судове засідання = 1 год. роботи, вартість 600 грн. всього 5 засідань: 24.12.2019 року, 20.03.2020 року, 27.05.2020 року, 11.08.2020 року, 07.09.2020 року 1*5 3000,00 грн. Загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) складає 7800,00 грн. (а.с. 84).

Таким чином доводи відповідача про те, що ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу є необґрунтованими. Також відповідачем не доведено неспівмірність таких витрат зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Однак судом першої інстанції не враховано, що згідно з правилами пунктів 1-3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, а також те, що позов задоволено частково на суму 12229,58 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 506 грн. 18 коп. витрат на правову допомогу. Тому в цій частині рішення суду першої інстанції слід змінити.

В решті оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду від 9 вересня 2021 року в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) 506 (п`ятсот шість) грн. 18 коп. витрат на правову допомогу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 15 грудня 2021 року.