ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 687/1/20
Провадження № 22-ц/4820/1206/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. ( суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: прокурора, представника відповідача - Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004»

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 687/1/20 за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 02 червня 2021 року в складі судді Горобець Н.О. по цивільній справі за позовом першого заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Закупненська селищна рада Чемеровецького району про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки,

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В січні 2020 року перший заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави та просив визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29.12.2018 року №22-10668-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 2 га, кадастровий номер :02:004:0362, для ведення особистого селянського господарства із земель сіліськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Івахновецької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області та витребувати у Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на користь держави земельну ділянку загальною площею 2 га, кадастровий номер :02:004:0362, що розташована за межами населених пунктів Івахновецької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29.12.2018 року №22-10668-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :02:004:0362), розташованої за межами населених пунктів Івахновецької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області, та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного наказу приватним нотаріусом Лаврентьєвим Ю.В. 18.01.2019 року зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 дану земельну ділянку відчужив ПП «Аграрна компанія 2004». При цьому, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 1,8 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0617, що розташована в смт.Віньківці Віньковецького району Хмельницької області, яку набув на підставі рішення Віньковецької селищної ради №3-35/2015 від 04.06.2015 року. Тобто, відповідач станом на 29.12.2018 року використав своє право на її безоплатне отримання для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Таким чином, всупереч вимог ст.ст.116, 118, 121 Земельного кодексу України, відповідач ОСОБА_1 використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Спірна земельна ділянка вибула із державної власності внаслідок незаконного використання ОСОБА_1 права на повторну безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання. При цьому ПП «Аграрна компанія 2004» отримало вказану земельну ділянку в особи, яка з огляду на зазначені обставини не мала права її отримувати та відчужувати.

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 02 червня 2021 року позов задоволено. Визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29.12.2018 р. № 22-10668-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність». Витребувано у Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку загальною площею 2 га, кадастровий номер :02:004:0362 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Івахновецької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ПП «Аграрна компанія 2004» - Лозюк С.Ф. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що у позовній заяві, підписаній та поданій до суду першим заступником керівника Городоцької місцевої прокуратури Олійником Р.В., не зазначено підстав, які унеможливлюють підписання матеріалів повноважним керівником Городоцької місцевої прокуратури - Стецюком С.І. Згідно з інформації із Єдиного державного реєстру декларацій, ОСОБА_2 виконував функції керівника Городоцької місцевої прокуратури як протягом усього 2019 року, так і протягом 2020 року. Підстав для підписання позовної заяви та звернення до суду саме першим заступником керівника Городоцької місцевої прокуратури, Олійником Р.В., у матеріалах справи не міститься, необхідності делегування повноважень не доведено. З даного приводу 27.08.2020 року представником ПП «Аграрна компанія 2004» було подано до суду відповідне клопотання про залишення позову без розгляду, однак суд помилково відмовив у його задоволенні.

Вказує, що з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 01.09.2020 року № 31-22-0.34-446/117-20 вбачається, що відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю по Івахновецькій сільській раді Чемеровецького району Хмельницької області серія ХМ № 035, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №35 від 27.05.1996 р., земельна ділянка за кадастровим номером :02:004:0362, яка розташована за межами населених пунктів Івахновецької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області, відноситься до земель колективної власності

Так, відповідно до п. 21 Перехідних положень Земельного кодексу України зазначено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Даний закон набув чинності 01.01.2019 року, а отже лише із вказаної дати зазначена категорія земель колективної форми власності перейшла до комунальної власності.

При цьому зазначає, що як вбачається з матеріалів цивільної справи №687/1/20, спірний наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-10668-СГ було видано 29.12.2018 року, під час дії Державного акта на право колективної власності на землю, серія ХМ №035, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №35 від 27.05.1996 року, а співвласниками зазначених земель були, виключно, фізичні особи, які були включені до списку і який є невід`ємним додатком до нього. А із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, твердження прокурора, що спірна земельна ділянка вибула незаконно із державної форми власності, розпорядником якої виступало ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, є помилковим, та не ґрунтується на вимогах діючого законодавства України, не відповідає фактичним обставинам справи.

З цього приводу 21.01.2021 року представником ПП «Аграрна компанія 2004» було подано до суду відповідне клопотання про залишення позову без розгляду, однак суд помилково відмовив у його задоволенні.

Вказує, що Земельний кодекс України не передбачає, що припинення колективного сільськогосподарського підприємства є підставою для набуття державою права власності на землі такого підприємства, які не були оформлені у приватну власність членам цього колективного сільськогосподарського підприємства. В інших законах відповідні норми також відсутні.

Однак, дана спірна земельна ділянка за кадастровим номером :02:004:0362, яка розташована за межами Івахновецької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області не перебувала жодного дня у державній формі власності, оскільки відноситься до колективної форми власності відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю, по Івахновецькій сільській раді Чемеровецького району Хмельницької області, серія ХМ №035, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №35 від 27.05.1996 року.

Тому для правильного вирішення спору суд першої інстанції мав з`ясувати та перевірити правові підстави, відповідно до яких виникло та існує речове право на майно у позивача; факт наявності майна у незаконному володінні відповідача; факт відсутності у відповідача правових підстав для володіння майном; факт добросовісного (недобросовісного) володіння чужим майном. Однак, всі зазначені підстави судом першої інстанції не з`ясовувались і відповідно не перевірялись, а тому з цих підстав дане рішення підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області зазначає, що спірним наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29.12.2018 року №22-10668-СГ не лише передавалась у власність земельна ділянка, а й затверджувалась відповідна документація землеустрою, яка в цілому відповідає нормам законодавства. При цьому, рішення органів виконавчої влади на передачу земельної ділянки у власність є актами індивідуальної дії, тому вичерпують себе в момент їх прийняття. Також, відповідно до п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. Тому, позовна вимога про витребування земельної ділянки на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області є необгрунтованою.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Закупненська селищна рада Чемеровецького району вказала, що ОСОБА_1 на час отримання спірної земельної ділянки використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Таким чином, всупереч вимог ст.ст. 116, 118. 121 Земельного кодексу України, при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою ОСОБА_1 приховав той факт, що раніше використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. І як наслідок, спірна земельна ділянка вибула із земель сільськогосподарського призначення державної власності, внаслідок незаконного повторного використання ОСОБА_1 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника. Зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28 квітня 2021 року № 1423-1Х, який набрав чинності 27.05.2021, яким доповнено розділ X Перехідних положень Земельного кодексу України, а саме: пунктом 24, де вказано, що землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. Отже, розпорядником зазначеної земельної ділянки за кадастровим номером, :02:004:0362 відповідно до даного Закону є територіальна громада, тому доцільно спірну земельну ділянку передати саме Закупненській селищній раді Чемеровецького району.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури вказує, що перший заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури у цій справі подав позовну заяву, діючи у статусі прокурора, якому надані відповідні повноваження, а отже висновок про те, що перший заступник керівника місцевої прокуратури був уповноважений підписувати позовну заяву лише за відсутності на дату її підписання керівника місцевої прокуратури, є помилковим. Зазначає, що всупереч вимог ст.ст. 116, 118. 121 Земельного кодексу України, при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою ОСОБА_1 приховав той факт, що раніше використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. І як наслідок, спірна земельна ділянка вибула із земель сільськогосподарського призначення державної власності, внаслідок незаконного повторного використання ОСОБА_1 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника.

Земельна ділянка з кадастровим номером :02:004:0362 площею 2га, була передана у приватну власність ОСОБА_1 , із земель сільськогосподарського призначення державної власності, про що зазначено у наказі від 29.12.2018 № 22-10668-СГ, під час прийняття якого Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 та вимог ст. 122 Земельного кодексу України перевіряє проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, її місце розташування, відсутність накладенні земельної ділянки на інші землі тощо.

Крім цього, у спірних правовідносинах вимоги ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України при передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , а відтак і інтереси держави, порушені саме ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, яке реалізовувало повноваження Держгеокадастру. Тому захист інтересів держави в суді, який полягає у скасуванні оспорюваного наказу, не узгоджується із інтересами зазначених органів. Тому саме ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області є відповідачем за основною вимогою про визнання недійсним спірного наказу, а тому не може бути позивачем, оскільки чинним законодавством не допускається збіг в одній особі позивача і відповідача.

Також вказує, що повноваження власника земель усіх категорій, у тому числі сільськогосподарського призначення, що розташовані за межами населених пунктів, окрім визначених п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, належать органам місцевого самоврядування. Прокурор діє на захист інтересів держави, а не конкретно визначеного органу, тому зазначені зміни до законодавства не позбавляють прокурора підтримувати заявлені позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню в частині з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що рішенням тридцять п`ятої сесії VI скликання Віньковецької селищної ради 04.06.2015 року № 3-35/2015 затверджено документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 та передано йому безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 1,8 га, яка розташована в смт. Віньківці, кадастровий номер :01:001:0617.

Право приватної власності ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку було зареєстровано 01.10.2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Реєстраційної служби Віньоквецького районного управління юстиції, номер запису про право власності 11422135, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29 грудня 2018 року № 22-10668-СГ затверджено документацію із землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер :02:004:0362 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Івахновецької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області.

Право приватної власності ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку було зареєстровано 18 січня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Лаврент`євим Ю.В., номер запису про право власності 39959695, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 8252.

В послідуючому вказану земельну ділянку кадастровий номер :02:004:0362 ОСОБА_1 на відчужив ПП «Аграрна компанія 2004» на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27.01.2015 року.

12 лютого 2019 року приватним нотаріусом Шульгою Т.А. зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності ПП «Аграрна компанія 2004» на вказану земельну ділянку, номер запису про право власності 30269729, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 8252.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою та четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з приписом ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Для ведення особистого селянського господарства громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі - не більше 2 гектара (п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України).

Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті передає у власність або у користування для всіх потреб центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною першою статті 330 ЦК України встановлено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

В силу ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки станом на час видання наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29 грудня 2018 року № 22-10668-СГ про затвердженння документації із землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га кадастровий номер :02:004:0362 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Івахновецької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області останній на підставі рішення тридцять п`ятої сесії VI скликання Віньковецької селищної ради 04.06.2015 року № 3-35/2015 вже отримав у приватну власність земельну ділянку площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в смт. Віньківці, кадастровий номер :01:001:0617, слід дійти висновку, що ОСОБА_1 скористався своїм правом, передбаченим ст. 116 ЗК України, повторно, тобто з порушенням визначеного земельним законодавством порядку.

Таким чином, ОСОБА_1 двічі скористався своїм правом, передбаченим ст. 116 ЗК України, що є порушенням визначеного земельним законодавством порядку.

При здійсненні функцій із розпорядження землями, зокрема, здійснюючи розгляд заяви ОСОБА_1 про передачу спірної земельної ділянки у власність, ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, перевіривши її та встановивши вже реалізоване право особи на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, відповідно до вимог ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України, мало б не допустити зазначених порушень, відмовити у погодженні та затвердженні відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який не відповідає положенням закону, відмовити особі у передачі спірної земельної ділянки у власність. Порушення вказаним державним органом, уповноваженим на здійснення відчуження спірної земельної ділянки вимог закону і стало підставою для звернення прокурора до суду в інтересах держави з цим позовом.

Щодо втручання у право на мирне володіння особою майном колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23.01.2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Відповідний принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

В питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, також визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах «Спорронґ і Льоннорт проти Швеції», «Булвес» АД проти Болгарії»).

ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22.02.1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07.2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.07.2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06.11.2008 року).

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

На думку суду, з огляду на характер спірних правовідносин, встановлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави критеріям правомірного втручання в право ОСОБА_1 та ПП «Аграрна компанія 2004» на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.

Так, статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності українського народу, а органи державної влади здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної власності.

Прийняття рішення про передачу земель державної власності в приватну власність із земель державної власності позбавляє український народ загалом (стаття 13 Конституції України) правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі державної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 незаконно отримав земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0362, яку відчужив ПП «Аграрна компанія 2004» за договором купівлі-продажу.

За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вищевказаними вимогами є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині відновлення становища, яке існувало до порушення права власності українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності.

Доводи апеляційної скарги, що спірна земельна ділянка відноситься до земель колективної власності, оскільки знаходиться в межах Державного акту на право колективної власності на землю по Івахновецькій сільській раді Чемеровецького району Хмельницької області серія ХМ № 035, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №35 від 27.05.1996року слід відхилити.

Згідно п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який набрав чинності з 01.01.2013 року, з дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Згідно з п.п. «г» п. 4. вказаного Закону у державній власності залишаються усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 цього розділу, а також земель, які відповідно до закону віднесені до комунальної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

При цьому вказані доводи апелянта щодо перебування спірної земельної ділянки в колективній власності не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підтверджені належними доказами.

Посилання апелянта на відповідь Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 01.09.2020 року, що відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю по Івахновецькій сільській раді Чемеровецького району Хмельницької області земельна ділянка за кадастровим номером :02:004:0362, яка розташована за межами населених пунктів Івахновецької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області, відноситься до земель колективної власності не є достатнім та переконливим доказом вказаних обставин.

В даній відповіді не наведено обґрунтування цих відомостей з посиланням на відповідні певні письмові чи інші документи, не вказано до якої категорії земель колективної власності відноситься спірна земельна ділянка (землі запасу, резерву, нерозпайовані землі, невитребувані земельні паї тощо), а тому неможливо зробити однозначний та переконливий висновок щодо вказаного питання за таких доказів.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання апелянта про призначення по справі судової земельно-технічної експертизи для встановлення цих обставин, однак апелянт більше таких клопотань ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не заявляв.

Крім того, навіть в разі встановлення таких обставин вказане буде свідчити про неправомірність наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

Також суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що у позовній заяві, підписаній та поданій до суду першим заступником керівника Городоцької місцевої прокуратури Олійником Р.В., не зазначено підстав, які унеможливлюють підписання матеріалів повноважним керівником Городоцької місцевої прокуратури - Стецюком С.І., а у матеріалах справи не міститься, необхідності делегування повноважень заступнику.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежно здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Пунктом 6.1 наказу Генерального прокурора України №186 від 21.09.2018 року «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень» позови (заяви) надсилати до суду за підписом Генерального прокурора, його першого заступника та заступників, керівників регіональних і місцевих прокуратур, їхніх перших заступників та заступників.

Таким чином, під час вирішення питання щодо наявності повноважень для підписання позовної зави заступником прокурора Хмельницької області, необхідно враховувати вимоги ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», яка є спеціальним законом у даному випадку, та надає заступнику прокурора області право подання позовної заяви у тому числі в порядку цивільного судочинства.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянта про недоведеність в суді першої інстанції прокурором обґрунтованості підстав для представництва держави у даному спорі у зв`язку з не встановленням органу, до компетенції якого віднесено повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абз. 3 ч. 5 ст. 56 ЦПК).

У подібних спірних правовідносинах 26.06.2019 року Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок відповідно до якого наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший, другий і третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті 45 ЦПК України у редакції, чинній до 15.12.2017 року). Аналогічний припис закріплений у частині четвертій статті 56 ЦПК України, чинного з 15.12.2017 року.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом juranovitcuria («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту (п. 67-70 постанови Великої Палата Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц, провадження № 14-104 цс 19).

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження.

Належним суб`єктом владних повноважень для захисту інтересів держави є не будь-який орган, що уповноважений державою здійснювати певні функції контролю у певній сфері, а лише той, який має відповідні повноваження для захисту таких інтересів.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень на здійснення такого захисту, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень (постанова Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 806/1000/17, постанова Верховного Суду від 10.05.2018 року у справі № 918/323/17).

З вищевказаного вбачається, що на момент пред`явлення позову прокурором, орган до компетенції якого належать повноваження щодо захисту в суді інтересів держави шляхом подання відповідного позову про незаконне виділення та передачу у приватну власність земель державного фонду відсутній, внаслідок подання позову саме до такого органу як відповідача і який порушив чинне законодавство при передачі земельної ділянки у власність фізичної особи, відтак повідомлення будь-якому суб`єкту владних повноважень прокурором правомірно не надсилалося.

Таким чином, слід дійти висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи належним чином перевірені повноваження прокурора на представництво інтересів держави та правомірно відкрито провадження у справі.

З огляду на вищевикладене, рішення суду в частині витребовування спірної земельної ділянки ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в цій частині в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Крім того у відповідності до п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції на час ухвалення судового рішення земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Як встановлено судом, спірна земельна ділянка як окремий об`єкт нерухомості була сформована до набрання чинності п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції на даний час, не відносилась до земель комунальної власності, а тому вибраний прокурором спосіб щодо її витребовування на користь держави є правомірним.

В разі набрання судовим рішенням законної сили спірна земельна ділянка на підставі п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України має перейти у власність відповідної територіальної громади.

В той же час щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду в частині визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29.12.2018 року № 22-10668-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки» колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Предметом спору в цій справі поряд з іншими позовними вимогами є визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29 травня 2014 року № 22-911/14-14-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :10:002:1336 з підстав отримання даної земельної ділянки повторно, тобто з порушенням визначеного земельним законодавством порядку. передбаченим .

Отже, позовні вимоги заявлено прокурором, у тому числі, з підстав порушення Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області норм Земельного кодексу України при виділенні земельної ділянки ОСОБА_1 .

Серед способів захисту речових прав Цивільний кодекс України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391), визнання права власності (стаття 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (статті 1166, 1167, 1173).

Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, державного акту на право власності не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без пред`явлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване.

Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86, 94), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38, 39), від 1 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 (пункт 46) та № 911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункти 42-43, 47, 49).

У справі, що переглядається, задоволення позовних вимог прокурора про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29.12.2018 року № 22-10668-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки» не призведе до поновлення прав держави, відновлення володіння, користування або розпорядження спірною земельною ділянкою, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права.

Виходячи з обставин цієї справи належним способом захисту позивача буде звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, якщо власник був позбавлений права володіння (користування) земельною ділянкою, які і були заявлені поряд з даними позовними вимогами про визнання незаконним наказу.

Отже обрання прокурором неналежного способу захисту прав в частині визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29 травня 2014 року № 22-911/14-14-СГ є самостійною підставою для відмови у позову в цій частині.

За таких обставин рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29.12.2018 року № 22-10668-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки», стягнення судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в позові.

При цьому відповідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд ухвалює нове судове рішення в частині позовних вимог, то підлягає зміні і розподіл судових витрат.

При подачі позову Хмельницька обласна прокуратура сплатила 3842 грн. судового збору за дві немайнових вимоги.

Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» за подання апеляційної скарги сплатила 5763 грн.

Позов підлягає задоволенню частково, а саме щодо однієї позовної вимоги немайнового характеру.

Таким чином з Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на користь Хмельницької обласної прокуратури слід стягнути судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позову до суду першої інстанції по 640 грн. 33 коп. з кожного (3842/2/3).

З Хмельницької обласної прокуратури на користь Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» слід стягнути судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2881 грн. 50 коп. (5763/2).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» задовольнити частково.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 02 червня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29.12.2018 року № 22-10668-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки», стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення :

В задоволенні позову прокурора про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29.12.2018 року № 22-10668-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки» відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на користь Хмельницької обласної прокуратури судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позову до суду першої інстанції по 640 грн. 33 коп. з кожного.

Стягнути з Хмельницької обласної прокуратури на користь Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2881 грн. 50 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох