Дата документу 08.12.2021 Справа № 310/7686/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/7686/20 Головуючий у 1-й інстанції: Дністрян О.М.
Провадження №22-ц/807/3401/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бердянської міської ради Запорізької області на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бердянської міської ради Запорізької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Пузій О.В., звернулася до суду з позовом до Бердянської міської ради Запорізької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позов обгрунтовано тим, що мати позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Макіївка Донецької області. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.11.2019 року по справі № 755/18100/19 було встановлено факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнавши датою смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцем смерті м. Макіївка, Донецької області, на підставі якого 15.11.2019 року Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві було видано свідоцтво про смерть. Після смерті матері позивача відкрилась спадщина, до складу якої входять пенсійні виплати, недотримані нею за життя. З метою прийняття спадщини ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Сенаторової Н.В. з заявою про прийняття спадщини за законом, однак постановою нотаріуса від 01.10.2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 , оскільки заява про прийняття спадщини не була подана у передбачений законодавством шестимісячний строк з дня відкриття спадщини і на час відкриття спадщини вона мешкала окремо від спадкодавця. Зазначила, що позивач є єдиною спадкоємицею після смерті її матері ОСОБА_3 , заповіту померла не складала. Також зазначила, що оскільки ОСОБА_1 зареєстрована в м. Донецьк, як і її померла мати, що є тимчасово окупованою територією та не підконтрольною державній владі України з квітня 2014 року, на час відкриття спадщини на території м . Донецька не працювали і не працюють державні органи України, а відтак зареєструвати у встановленому законом порядку смерть спадкодавця за місцем свого проживання позивач не мала змоги, у зв`язку з чим через своїх представників була вимушена звертатися до суду на підконтрольній українській владі території з метою встановлення факту смерті матері, а також до органів РАЦС для реєстрації смерті. Крім того, у зв`язку з проведенням бойових дій на лінії зіткнення було відсутнє офіційне транспортне та поштове сполучення між окупованою територією та територією що контролюється владою України для вчасного звернення до нотаріальної контори. Просила визначити додатковий строк у три місяця для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Макіївка Донецької області.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк у три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Бердянська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2021 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що у спадкоємця реальних, об`єкивних перешкод для подання заяви до нотаріальної контори не було, а вона не скористалася належним їй правом прийняття спадщини, тому правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини були відсутні.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 , адвокат Пузій О.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції взяв до уваги ті обставини, що ОСОБА_1 постійно проживала на тимчасово окупованій території України у м. Донецьк Донецької області, де також проживала і спадкодавець до своєї смерті, та відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на цій території діє певний особливий правовий режим, який передбачає як особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, так і певний режим вчинення правочинів, особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, що об`єктивно значно ускладнює реалізацію спадкових прав, прав власності на майно, створює значні перешкоди у реалізації права на вільне пересування, обумовлює необхідність задіяння складних процедур на підтвердження та встановлення певних юридичних фактів (через окреме судове рішення), зокрема смерті спадкодавця на окупованій території. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки такі висновки відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист правлюдини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 13.05.1954 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 від 03.07.1976 року (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 померла в м. Макіївка Донецької області, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.11.2019 року по справі №755/18100/19, та свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 15.11.2019року, виданого Дніпровським районним у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №3 (а.с.10,11, 69).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді недоотриманої пенсії.

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №64883405 від 25.05.2021р., заповіти (спадкові договори) від імені ОСОБА_2 не посвідчувались (а.с.95).

Як вбачається з копії спадкової справи №27/2020, яку відкрито 30 вересня 2020 року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Сенаторовою Н.В., з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 звернулась донька спадкодавиці - ОСОБА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Сенаторової Н.В. від 01.10.2020року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на залишок недоотриманої пенсії після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 у встановлений законодавством строк заяву про прийняття спадщини не подала, та на час відкриття спадщини з померлою не проживала та не була зареєстрована з нею за однією адресою. Даних про інших спадкоємців спадкова справа не містить (а.с.82-94).

Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Макіївка Донецької області. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.11.2019 року по справі № 755/18100/19 було встановлено факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнавши датою смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцем смерті м. Макіївка, Донецької області, на підставі якого 15.11.2019 року Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві було видано свідоцтво про смерть.

Позивач, обґрунтовуючи перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини в строки, визначені статтею 1270 ЦК України, посилалась на те, що ОСОБА_1 зареєстрована в м. Донецьк, як і її померла мати, що є тимчасово окупованою територією та не підконтрольною державній владі України з квітня 2014 року, на час відкриття спадщини на території м. Донецька не працювали і не працюють державні органи України, а відтак зареєструвати у встановленому законом порядку смерть спадкодавця за місцем свого проживання позивач не мала змоги, у зв`язку з чим через своїх представників була вимушена звертатися до суду на підконтрольній українській владі території з метою встановлення факту смерті матері, а також до органів РАЦС для реєстрації смерті. Крім того, у зв`язку з проведенням бойових дій на лінії зіткнення було відсутнє офіційне транспортне та поштове сполучення між окупованою територією та територією що контролюється владою України для вчасного звернення до нотаріальної контори.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_1 з поважних причин у визначений законом шестимісячний строк після смерті матері не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому наявні правові підстави для визначення додаткового строку (три місяці) для подання заяви про прийняття спадщини.

При вирішенні спору суд першої інстанції надав належну оцінку обставинам справи, врахував те, що пропущений позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним при цьому суд вірно врахував, що у зів`язку з тим, що ОСОБА_2 проживала та померла в місті Макіївка Донецької області, яка є тимчасово окупованою і вона є не підконтрольною державною владою України з квітня 2014 року, тому позивач, через представників вимушена була звертатися до суду на підконтрольній українській владі території про встановлення факту смерті ОСОБА_2 .. Таке судове рішення було прийнято 12 листопада 2019 року на підставі якого 15.11.2019 року Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільногг стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 .

При цьому, Апеляційним судом також враховано обмеження, які діяли з 12 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року в Україні у зв`язку із запровадженням карантину, внаслідок чого було обмежено прийом громадян державними нотаріальними конторами й приватними нотаріусами.

Необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) створили також позивачу перешкоди у тому, щоб своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті матері.

Окрім того, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги померлої ОСОБА_2 .

Отже, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, судом правильно застосовано норми статей 1270, 1272 ЦК України.

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку обгрунтовано викладену в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "РуїзТоріха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а судове рішення без змін підстав для перерозподілу судових витрат в суді першої та апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бердянської міської ради Запорізької області залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 13 грудня 2021 року.

Головуючий суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.