Справа № 559/2830/21
Провадження № 2/559/1160/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі

головуючої судді Жуковської О.Ю.,

секретаря судового засідання Остапчук О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача.

Позивачка просить припинити право спільної сумісної власності та визнати квартиру за адресою АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 . В обґрунтування посилається на те, що з відповідачем по справі перебувала в шлюбі з 28 липня 2004 року. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області віл 21 грудня 2020 року по цивільній справі № 559/219/20 їх шлюб розірвано. За період шлюбу ними було спільно набуто житловий об`єкт нерухомості - вищезазначену двокімнатну квартиру, право власності зареєстровано на ОСОБА_2 06.06.2017. За договором купівлі-продажу дану квартиру було оцінено в 258 142.90 грн. Розрахунок за придбання квартири проводився за кошти, які позивачка позичала у своїх знайомих, що підтверджується розписками, доданими до заяви, та повертала їх з власних коштів, що заробляла самостійно на роботі за кордоном в країні Італія, що підтверджується копіями закордонного паспорта з відмітками про перетин кордону. Також за власні кошти робила ремонт в квартирі. За період спільного проживання з відповідачем він вів розгульний спосіб життя та ніде не працював. Позивачка постійно та безперервно працювала за кордоном та зароблені кошти витрачала на покращення умов проживання спільних дітей в цій квартирі.

Таким чином, фактично придбання квартири за адресою АДРЕСА_1 було здійснено за особисті кошти позивачки, які були зароблені нею, відповідач жодного вкладу в придбання цього житла не зробив. Відтак вважає, що вказана квартира не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Позивачка, згідно поданої заяви просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги повністю підтримує і просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої позов визнає, проти задоволення позову не заперечує та просить справу розглянути без його участі.

Згідно ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України суд ухвалює рішення про задоволення позову у випадку визнання позову відповідачем і якщо таке визнання прийняте судом.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що у квартирі за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - власник, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дружина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - дочка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - дочка (а.с.9).

Право власності на квартиру, площею 52,2 кв.м по АДРЕСА_1 , зареєстровано на ОСОБА_2 , на підставі укладеного Договору купівлі-продажу від 06.09.2017 (а.с.17), згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.09.2017 (а.с.10).

ОСОБА_1 отримала в борг від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 4000 доларів США, згідно з борговою розпискою від 17.07.2017 (а.с.11).

ОСОБА_1 отримала в борг від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 5000 доларів США, згідно з борговою розпискою від 09.07.2017 (а.с.12).

Від ОСОБА_1 з Італії були здійснені грошові перекази: 01.10.2021 на ім`я ОСОБА_6 на суму 200 євро; 30.08.2021 на ім`я ОСОБА_6 на суму 700 євро; 04.10.2021 на ім`я ОСОБА_6 на суму 100 євро (а.с.13-15).

IV. Норми права, які застосував суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, придбане нею чи ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

V. Мотивована оцінка і висновки суду.

Під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тож, дослідивши надані сторонами докази, суд робить висновок про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Таким чином, суд робить висновок, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 придбала за власні грошові кошти квартиру по АДРЕСА_1 . Зважаючи, що відповідач не заперечує цього факту і в матеріалах справи містяться докази придбання квартири саме ОСОБА_1 , то необхідно припинити право спільної сумісної власності на дану квартиру та визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру по АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 76, 81, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити: припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 .

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4 .

Суддя: О.Ю. Жуковська