Провадження по справі № 2/367/4003/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Мерзлого Л.В.,

за участі помічника судді Кузнєцовій П.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованість за Кредитним договором № 0 від 25.01.2008 року у розмірі: 149 117,15 грн., стягнути з відповідачів понесені витрати на сплату судового збору у розмірі: 2 236,76 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі: 20 000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що між позичальником, яким є: ОСОБА_1 (надалі - Позичальник, Боржник, Відповідач - 1) та АКІБ «УкрСиббанк», (надалі - Банк) 25.01.2008 року був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 (надалі - Кредитний договір), за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 18 641,00 дол. США зі сплатою 13,0% річних.

08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», яке виступає правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого банк відповідно до умов цього договору відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором.

За умовами Кредитного договору, Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Кредитним договором, а Позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати сплату грошових коштів шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань з метою погашення заборгованості за виданим Кредитом та нарахованими процентами (п. 4 Кредитного договору).

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти на загальну суму 18 641,00 дол. США.

З метою забезпечення належного виконання Позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, Банк та ОСОБА_2 (надалі - Поручитель, Відповідач - 2) уклали Договір поруки №175006 від 22.01.2008 року.

За умовами вказаних Договорів поруки, Поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання Позичальником в повному обсязі зобов`язань за Кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом (стаття 1 Договору Поруки).

Отже, вказує про те, що у зв`язку з неналежним виконанням Позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, норми чинного законодавства України наділяють Кредитора правом вимагати від Поручителя виконання зобов`язань за Кредитним договором

Щодо права вимоги заборгованості за Кредитним договором ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до Відповідачів, зазначає про те, що 09.11.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір №952/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в числі за Договором кредиту № 0 та Договором поруки № 175006.

Таким чином, вказують про те, що ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів, а ПАТ «Дельта Банк» втратив такі права.

Стверджують, що з огляду на те, що Позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів, отриманих на підставі Кредитного договору № 0 від 15.01.2008 року, у Позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно розрахунку, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 30.06.2020 соку становить 149 117,15 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду направили клопотання, згідно якого просили розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримують.

До суду від представника відповідача - ОСОБА_1 - адвоката Северин Я.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити та застосувати по справі строки позовної давності. Справу розглянути за відсутності відповідача та його представника.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Вивчивши позовні вимоги, дослідивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Встановлено, що 25.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та Відповідачем-1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 на суму 18 641 дол. США, що в гривневому еквіваленті становила 94 137 грн. 05 коп. за курсом Національного банку на день укладення правочину. Поручителем у даних кредитних зобов`язаннях виступила Відповідач -2. Кошти брались під заставу автомобіля марки СНЕVROLET, модель АVЕО, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», яке виступає правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого банк відповідно до умов цього договору відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором.

У відзвиві на позовну заяву відповідач 1 зазначає про те, що 05.02.2010 року, Відповідачем 1 на користь ОСОБА_3 або ОСОБА_4 була видана довіреність, якою Відповідач 1 уповноважив останніх продати за ціну та на умовах за його розсудом, здавати в оренду, обмінювати вище зазначений автомобіль. Довірені особи були обізнані, що автомобіль перебуває у заставі та обіцяли сплачувати кошти по кредитному зобов`язанню. З 2010 року кредитори Відповідачів не турбували, у зв`язку із чим останні вважали, що довірені особи сплатили кошти по кредиту в повному обсязі. Вказана обставина підтверджується копією довіреності від 05.02.2010.

Згідно позовних вимог, позивач просить стягнути з Відповідачів солідарно кошти в сумі 149 117 грн. 15 коп. з яких 38 189 грн. 84 коп. - 3% річних від тіла кредиту в розмірі 423 750 грн. 33 коп. за період з 30.06.2017 року по 30.06.2020 року та 110 927 грн. 31 коп.,- пеня нарахована за подвійною обліковою ставкою на тіло кредиту за період 30.06.2017 року по 30.06.2020 рік.

Згідно умов Договору тіло кредиту складає 18 641 дол. США та в гривневому еквіваленті становить 94137 грн. 05 коп. за курсом Національного банку на день укладення правочину. Однак, Позивач нараховує 3% річних та пеню на суму 423 750 грн. 33 коп. З позовної заяви та додатків до неї не вбачається, яким чином була розрахована вказана сума, а наданий у якості додатку розрахунок заборгованості, який міг би такий розмір підтвердити стосується фізичної особи ОСОБА_5 (додаток №5), а не Відповідача-1.

Окрім цього, як зазначає Позивач в тексті позовної заяви, Відповідачем-1 було здійснено частково оплату заборгованості (однак в якому розмірі не конкретизується), що об`єктивно свідчить про зменшення суми тіла кредиту.

Отже, сума тіла кредиту на яке Позивач нараховує 3% річних та пеню є необґрунтованою та не підтвердженою належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України, а отже, вказана вимога не підлягає задоволенню.

Що ж стосується стягнення пені, така вимога заявлена з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку шляхом направлення вимоги позичальнику або ж у судовому порядку.

Так, відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Аналіз норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (ВСУ у справі № 6-1138цс15).

Відповідно до п.1.2.2. Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за № 0 від 25.01.2008 року, Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору і якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 26.01.2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору та/або умов відповідної угоди Сторін.

Згідно Додатку №1 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за № 0 від 25.01.2008 року, Позичальник зобов`язується повернути Банку кредит у розмірах зазначених в Додатку до 26.01.2015 року.

Отже, Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за № 0 від 25.01.2008 року припинив свою дію 26.01.2015 року. Та лише після закінчення строку дії договору, а саме 09.11.2018 року між Позивачем та ПАТ «Дельта Банк» із було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав.

Відповідно до ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Відтак, строк давності за основною вимогою закінчився 27.01.2018 року, а тому вимога, щодо стягнення пені з Відповідачів не підлягає задоволенню.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Окрім цього, Позивач просить суд стягнути із Відповідачів 3 % річних за період з 30.06.2017 року по 30.06.2020 рік. Позивач довідався про порушення свого права та набув права вимоги до Відповідачів з дня укладення Договору купівлі-продажу майнових прав з ПАТ «Дельта Банк», тобто з 09.11.2018 року. І саме з цієї дати слід обліковувати період нарахування 3% річних. Відтак, нарахування 3% річних за період з 30.06.2017 року по 09.11.2018 року є незаконним, оскільки Позивачу не належало право вимоги у даний період.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, під час ухвалення даного рішення судом було встановлено пропущення строків позовної давності щодо стягнення пені, а позивачем не доведено переривання строків давності, суд дійшов висновку, що пропущення позивачем строку звернення до суду щодо стягнення заборгованості з відповідача у строк, більш, ніж передбачений ст.257 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.10,12,89,141,258-259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Л.В. Мерзлий