ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1836/20
Провадження № 2/362/483/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 січня 2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
за участю секретаря Матушевської Я.В.,
представника позивача Гаркавенка В.Г. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові цивільну справу за позовом Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,
У квітні 2020 року Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої вимоги мотивували тим, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,яка відмовилась забрати свого новонародженого сина з пологового відділення комунального некомерційного підприємства Білоцерківської районної ради "Білоцерківська районна лікарня». Реєстрація народження дитини проведена на підставі рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради № 568 від 24.12.2019 року "Про реєстрацію народження дитини, покинутої в пологово-гінекологічному відділенні комунального некомерційного підприємства Білоцерківської районної ради "Білоцерківська районна лікарня" та рішення виконавчого комітету міської ради № 589 від 27.12.2019 року "Про внесення змін у рішення виконавчого комітету міської ради № 568 від 24.12.2019 року "Про реєстрацію народження дитини, покинутої в пологово-гінекологічному відділенні комунального некомерційного підприємства Білоцерківської районної ради "Білоцерківська районна лікарня".
27 грудня 2019 року малолітній ОСОБА_3 переданий з Васильківської центральної районної лікарні до Комунального заклад Київської обласної ради "Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка".
Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради № 22 від 28.01.2021 року ОСОБА_3 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. За час перебування дитини в дитячому будинку мати - ОСОБА_2 дитиною не цікавилась, будь- якого батьківського піклування про неї не виявляла.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2015 року, яке набуло законної сили 30.11.2015 року, ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , яка на даний час усиновлена.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду від 03.10.2017 року у справі 362/3339/17, яке набуло законної сили 27.11.2017 року, ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , якого вона залишила у пологовому відділенні Васильківської центральної районної лікарні. На даний час дитина усиновлена.

Служба у справах дітей Васильківської міської ради повно і всебічно розглянула наявні матеріали стосовно доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні до її малолітньої сина ОСОБА_3 . Встановлено, що ОСОБА_2 долею дитини та її станом здоров`я не цікавиться, участі у її вихованні не приймає. Під час особистої зустрічі з начальником служби категорично відмовилась від дитини. Враховуючи інтереси дитини служба у справах дітей та сім`ї вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження у справі (а.с.23-24).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2020 року закрито підготовче провадження у справі (а.с.38-39).

Представник позивача у судовому засідання позов підтримав та просив його задовольнити із викладених у позові підставах, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. В телефонному режимі за номером вказаному у позовній заяві, відповідач повідомила, що позовні вимоги визнає, не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав та просить розглянути справу без її участі.

Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надано.

На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК Україниздійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцієюта законами України. Суд застосовує при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке видане Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 24 грудня 2019 року, актовий запис про народження № 687 зроблений за місцем видачі свідоцтва (а.с.6).

ОСОБА_2 , відмовилась забрати свого новонародженого сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з полового відділення комунального некомерційного підприємства Білоцерківської районної ради "Білоцерківська районна лікарня", що підтверджується листом служби у справах дітей та сім`ї Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області № 18-15/626 від 12.12.2019 року (а.с.8).

Відповідно до Акту про дитину, покинуту в пологово-гінекологічному відділенні комунального некомерційного підприємства Білоцерківської районної ради "Білоцерківська районна лікарня" від 09.12.2019 року, складеного працівниками даного закладу ОСОБА_2 , відмовилась забрати свого новонародженого сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Реєстрація ОСОБА_3 проведена на підставі рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради № 568 від 24.12.2019 року "Про реєстрацію народження дитини, покинутої в пологово-гінекологічному відділенні комунального некомерційного підприємства Білоцерківської районної ради "Білоцерківська районна лікарня" та рішення виконавчого комітету міської ради № 589 від 27.12.2019 року "Про внесення змін у рішення виконавчого комітету міської ради № 568 від 24.12.2019 року "Про реєстрацію народження дитини, покинутої в пологово-гінекологічному відділенні комунального некомерційного підприємства Білоцерківської районної ради "Білоцерківська районна лікарня" (а.с. 11-13).

Відповідно до акту про факт передачі дитини від 27.12.2019 року, за підписом представниками Васильківської ЦРЛ малолітній ОСОБА_3 переданий з Васильківської центральної районної лікарні до Комунального закладу Київської обласної ради "Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка" (а.с. 14).

За час перебування ОСОБА_3 в дитячому будинку мати - ОСОБА_2 дитиною не цікавилась, будь- якого батьківського піклування про неї не виявляла, що підтверджується довідкою Комунального закладу Київської обласної ради "Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка" № 01-10-135 від 10.03.2020 року (а.с. 15).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2015 року, яке набуло законної сили 30.11.2015 року, ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 (а.с. 18-19).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2017 року у справі 362/3339/17, яке набуло законної сили 27.11.2017 року, ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , якого вона залишила у пологовому відділенні Васильківської центральної районної лікарні (а.с. 16-17).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України«Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

З огляду на зазначене, та встановлено в ході розгляду справи, відповідач добровільно відмовився від батьківських прав та обов`язків щодо своєї дитини малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Та, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: відмовилась забрати свого новонародженого сина з пологового відділення, долею дитини та її станом здоров`я не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення.

Згідно ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь держави.

Керуючись Законом України «Про охорону дитинства», статтями 150, 152, 155, 164, 166, 167, 171 СК України, статтями 4, 12, 13, 23, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 271, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 08.02.2021 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко