К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2021 року місто Київ

справа № 760/7680/20

апеляційне провадження № 22-ц/824/13169/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Андрієнко А.М., Вербової І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва у складі судді Букіної О.М. від 30 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Позов мотивовано тим, що 12 серпня 2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача марки Citroen, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля марки Acura, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_3 , який постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 5 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 до ПрАТ "СК "ЮНІВЕС", ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто з ПрАТ "СК "ЮНІВЕС" на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 57 974 грн. 78 коп., інфляційні втрати в розмірі 3 915 грн. 48 коп., три проценти річних в розмірі 785 грн. 02 коп.. судовий збір в розмірі 700 грн. 87 коп., витрати на проведення судової експертизи в розмірі 3 920 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 51 034 грн. 12 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., судовий збір в розмірі 560 грн. 34 коп., витрати на проведення судової експертизи в розмірі 3 080 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Посилаючись на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, позивач просила суд стягнути з відповідача на підставі статті 625 ЦК України інфляційні втрати за період з 12 серпня 2016 року по 12 серпня 2019 року в сумі 20 630 грн. 23 коп. та три проценти річних за цей же період в розмірі 4 597 грн. 27 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що остаточний розмір майнової шкоди, яка підлягала стягненню з відповідача, встановлений рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 5 липня 2019 року, яке набрало законної сили 12 грудня 2019 року, а тому період за який позивач має право вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних охоплюється моментом набрання судового рішення законної сили та до дня його фактичного виконання. Оскільки позивач просила стягнути грошові кошти лише за період з 12 серпня 2016 року по 12 серпня 2019 року, тобто до моменту виникнення такого права, то підстави для задоволення позову відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарг та їх узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що згідно правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 рокуу справі № 910/2603/17право вимоги про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, виникає саме з моменту її заподіяння. Суд дійшов помилкового висновку про виникнення у позивача права вимоги лише з моменту набрання рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 5 липня 2019 року законної сили, оскільки прострочення грошового зобов`язання виникає з моменту завдання майнової шкоди і триває до її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка її завдала. Суд не врахував відповідні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України № 6-2188цс16 від 16 листопада 2016 року, № 309цс15 від 11 листопада 2015 року, № 6-112цс13 від 25 грудня 2013 року, № 6-2471цс15 від 17 лютого 2016 року, № 6-2809цс15 від 18 травня 2016 року.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 не скористався своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 12 серпня 2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача марки Citroen, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля марки Acura, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_3 , який постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Станом на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Acura, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , був застрахований в ПрАТ "СК "ЮНІВЕС" згідно полісу № АВ 5735720 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 5 квітня 2016 року з лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну третьої особи, у розмірі 100 000 грн.

ПрАТ "СК "ЮНІВЕС" виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 42 025 грн. 22 коп.

Не погоджуючись з розміром виплаченого страхового відшкодування, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ "СК "ЮНІВЕС", ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди у якому просила стягнути з ПрАТ "СК "ЮНІВЕС" страхове відшкодування в розмірі 57 974 грн. 78 коп., пеню в розмірі 7 412 грн. 42 коп., інфляційні втрати в розмірі 3 915 грн. 48 коп., три проценти річних в розмірі 785 грн. 02 коп.; стягнути з ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 35 745 грн. 86 коп., величину втрати товарної вартості автомобіля в розмірі 15 288 грн. 26 коп., що в сумі становить 51 034 грн. 12 коп., а також моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 5 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року, позов ОСОБА_1 до ПрАТ "СК "ЮНІВЕС", ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ "СК "ЮНІВЕС" на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 57 974 грн. 78 коп., інфляційні втрати в розмірі 3 915 грн. 48 коп., три проценти річних в розмірі 785 грн. 02 коп.. судовий збір в розмірі 700 грн. 87 коп., витрати на проведення судової експертизи в розмірі 3 920 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 51 034 грн. 12 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., судовий збір в розмірі 560 грн. 34 коп., витрати на проведення судової експертизи в розмірі 3 080 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Частиною 1 статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина 1 статті 611 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, в якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, наведеним в постанові від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

Підсумовуючи вищенаведене, слід дійти висновку, що грошове зобов`язання може виникати на підставі делікту, разом з тим, не слід ототожнювати сам факт завдання шкоди, як підставу для застосування наслідків прострочення грошового зобов`язання, з моментом виникнення такого зобов`язання.

У позадоговірних (деліктних) правовідносинах не встановлено строк виконання грошового зобов`язання, а тому відсутні підстави вважати, що початком його прострочення є момент завдання шкоди. Оскільки саме рішенням суду на боржника покладається обов`язок з відшкодування майнової шкоди, то початком перебігу такого строку є дата набрання відповідним рішенням законної сили.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 456/3525/15, від 20 листопада 2019 року у справі № 686/17505/16-ц.

З урахування встановлених обставин справи, суд першої інстанції правильно виходив з того, що прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання почалося з дня набрання законної сили рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 5 липня 2019 року, а саме - 12 грудня 2019 року, яким встановлено його обов`язок відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки позивачем на заявлялися вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 12 грудня 2019 року і до моменту фактичного виконання судового рішення, суд першої інстанції, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що обов`язок з виплати трьох процентів річних та інфляційних втрат виник у відповідача 12 серпня 2016 року (день завдання майнової шкоди), спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами справи та його обґрунтованими висновками, зробленими за результатом оцінки зібраних доказів.

Правові висновки Верховного Суду України викладені у постановах від 16 листопада 2016 року № 6-2188цс16, від 11 листопада 2015 року № 309цс15, від 25 грудня 2013 року № 6-112цс13, від 17 лютого 2016 року № 6-2471цс15, від 18 травня 2016 року № 6-2809цс15; правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 910/2603/17, на які посилається скаржник, не підлягають застосуванню, оскільки правовідносини не є подібними.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 10 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: