Справа №725/3900/21
Провадження №2/718/431/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2021 року м. Кіцмань Чернівецької області

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді Скорейка В.В.

за участю секретаря судового засідання Гайдей А.М.

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідачки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіцмані в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 з участю третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Половинської Ольги Борисівни про визнання недійсним пунктів шлюбного договору, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_6 з участю третьої особи: приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Половинської О.Б. про визнання недійсними пунктів шлюбного договору. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач та відповідачка з 02.05.1976 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

18.02.2016р. між позивачем та відповідачкою укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Половинською О.Б. та зареєстрований у реєстрі № 254.

В п. 2 шлюбного договору подружжя домовилося про обрання майнового режиму, при якому кожен із подружжя володіє своїм особистим майном. Майно, отримане одним із подружжя до шлюбу або отримане одним із подружжя в подарунок або успадковане до спільного майна подружжя не відноситься, а є особистою приватною власністю кожного з подружжя.

Відповідно до п. 3 шлюбного договору будь-яке інше рухоме та нерухоме майно, нажите подружжям під час шлюбу, є особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім`я оформлений правовстановлюючий документ на майно та при необхідності зареєстрований у встановленому законом порядку.

Позивач зазначає, що шлюбним договором чітко не встановлено переліку майна, щодо якого застосовуються норми цього договору. Вказуючи на те, що умовами шлюбного договору позивача поставлено у надзвичайно невигідне матеріальне становище, сам договір укладено в умовах боргових зобов`язань позивача, про що було відомо відповідачці і чим вона скористалася задля тиску на нього з метою укладення цього договору, умовами договору передано у власність майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, посилаючись на норми законодавства та практику Верховного Суду, зокрема постанови від 28.01.2015р. (№6-230ЦС14), 26.02.2020р. (755/19197/18 (61-18343св19)), 28.04.2021р. (320/3970/18), просить визнати недійсними пункти 3, 4, 5 шлюбного договору від 18.02.2016р., укладеного між позивачем та відповідачкою і посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Половинською О.Б., зареєстрованого у реєстрі № 254.

У відзиві на позовну заяву відповідачка позов не визнала повністю та просила відмовити в його задоволенні, а також стягнути з позивача судові витрати. Свої доводи обґрунтовує тим, що в позовній заяві немає посилань на докази, які підтверджують наведені в ній обставини. Зокрема, твердження позивача про підписання ним оскаржуваного договору під впливом тяжких обставин, а саме існування у позивача боргових зобов`язань не підтверджено будь-якими доказами та спростовується витягом з Єдиного державного реєстру боржників України.

Поряд з цим, позивачем свідомо приховано від суду фактичні обставини та умови, на яких відбувалось укладення сторонами 18.02.2016 року частково оскаржуваного шлюбного договору.

На момент укладення оскаржуваного договору, сторони перестали проживати разом та вести спільне господарство. Тому, з метою мирного врегулювання майнових відносин подружжя сторонами 18.02.2016 року укладено договір про поділ майна, грошових коштів подружжя, який передував укладенню та посвідченню шлюбного договору від 18.02.2016р. Договір про поділ майна, грошових коштів подружжя посвідчений 18.02.2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Половінською О. Б., зареєстровано в реєстрі за № 252.

В договорі про поділ майна, грошових коштів подружжя сторони визначили весь обсяг об`єктів нерухомого майна та грошових коштів, які вони за домовленістю між собою визнають спільним сумісним майном подружжя, що було набуто у шлюбі.

Зокрема, згідно із пунктом 1 Договору про поділ майна, грошових коштів подружжя за взаємною згодою, цим Договором Сторона 1 та Сторона 2 здійснили поділ майна, грошових коштів, набутих ним у спільну сумісну власність під час перебування в зареєстрованому шлюбі.

Виходячи з обсягу майна, поділ якого відбувався за умовами цього договору, сторонами визнано та підтверджено, що на момент укладення цього договору у спільній сумісній власності подружжя перебуває лише наступне майно:

-будівля прохідної, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,0338 га, кадастровий номер :03:003:0603 на якій розташовано будівлю прохідної загальною площею 6,70 кв. м. і огорожа № 1-2. Вартість будівлі на момент укладення договору про поділ майна становить 40 095 гривень.

-грошові кошти в сумі 6 680 000 грн. (шість мільйонів шістсот вісімдесят тисяч), що на день нотаріального посвідчення цього договору становить 250 000 доларів США за офіційним курсом НБУ.

Право власності на будівлю та земельну ділянку, що є предметом поділу за вказаним договором оформлено на ім`я ОСОБА_5 .

Договором про поділ майна, грошових коштів подружжя сторони підтвердили, що іншого майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності немає, Договір відповідає їхнім дійсним намірам та не носить характеру удаваного та фіктивного правочину, укладається відповідно до справжньої волі сторін та на вигідних для них умовах, без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення. Договором визначено всі істотні умови щодо поділу майна за цим договором. Сторони своїми підписами підтверджують відсутність будь яких претензій, зокрема майнових, фінансових одне до одного, в тому числі і після розірвання шлюбу (п. 8 Договору).

Пунктом 9 Договору Сторони підтвердили, що не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей до умов даного Договору (п. 9 Договору).

Згідно із пунктами 4, 5 зазначеного Договору, Сторони домовились про такий поділ спільного майна подружжя, -

- в особисту власність ОСОБА_5 переходять грошові кошти в сумі 6 680 000 гривень, що на день нотаріального посвідчення цього договору становить 250 000 доларів США за офіційним курсом НБУ;

- в особисту власність ОСОБА_6 переходить будівля прохідної загальною площею 6,70 кв. м., огорожа № 1-2 що розташована за адресою АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,0338 га, кадастровий номер :03:003:0603, на якій розташовано будівлю, вартість яких на момент укладення договору про поділ становить 40 095,00 гривень.

На думку відповідачки, за умовами цього Договору, відповідно до норм ст. ст. 69, 70, 71 СК України, сторони, за взаємною згодою визначили обсяг спільного майна подружжя та здійснили його поділ в натурі з відступленням від принципу рівності часток.

Враховуючи те, що на момент укладення договору про поділ майна, грошових коштів подружжя від 18.02.2016р., шлюб між позивачем і відповідачем юридично не був припинений, з метою унеможливити виникнення в подальшому будь яких спорів між сторонами, в тому числі під час розірвання шлюбу, з приводу майна, що було набуто кожним з них особисто, сторони вирішили укласти між собою шлюбний договір.

Укладення та підписання шлюбного договору відбулось одразу після здійснення поділу спільного майна подружжя, за яким позивач отримав в особисту власність грошові кошти в сумі 250 000 доларів США, в цей же день, 18.02.2016 року. Шлюбний договір було посвідчено 18.02.2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Половінською О. Б. та зареєстровано в реєстрі за № 254.

Зазначеним договором сторони в черговий раз підтвердили існуючі між ними домовленості щодо обсягу та поділу спільного майна, що відбувся за договором про поділ майна, грошових коштів подружжя від 18.02.2016 року та обрали майновий режим, при якому кожен з подружжя володіє та розпоряджається своїм особистим майном.

Обґрунтовуючи своє надзвичайно невигідне матеріальне становище, позивач зазначає, що після укладення шлюбного договору до відповідача перейшло право приватної власності на майно, що було набуто в шлюбі, а саме: будівлю прохідної; 10 земельних ділянок; 7 торгівельних контейнерів на МТК «Калинівський ринок»; будівлю готелю; 2 житлових будинки; автозаправну станцію; об`єкт незавершеного будівництва; грошові кошти, якими відповідачка почала розпоряджатись після 18.02.2016 року. Зокрема, відповідачка здійснила відчуження окремих об`єктів на користь спільної доньки позивача і відповідачки ОСОБА_7 .

Таке твердження позивача, на думку відповідачки, є свідомим введенням суду в оману, оскільки, право приватної власності відповідача на це майно виникло внаслідок підписання сторонами Договору про поділ майна, грошових коштів подружжя від 18.02.2016 року. При цьому, грошові кошти, в сумі 250 000 доларів США, які були об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, отримав в приватну власність саме позивач. Такі обставини жодним чином не відповідають критерію надзвичайно невигідного матеріального становища.

Відповідно до правових висновків, що наведено в Постанові ВС від 28.01.2015 року у справі № 6-230цс14 категорія надзвичайно невигідне матеріальне становище має оціночний характер і підлягає доведенню стороною відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК.

Враховуючи те, що поділ спільного майна та грошей подружжя відбувся на умовах Договору про поділ майна, грошових коштів подружжя від 18.02.2016 року, за яким позивач отримав в особисту власність 250 000 доларів США, посилання позивача на настання для нього надзвичайно невигідного матеріального становища є безпідставним, не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується Договором про поділ майна, грошових коштів подружжя від 18.02.2016 року.

З огляду на наведене, на думку відповідачки, безпідставним є твердження, що за умовами пунктів 3,4,5 Шлюбного договору до відповідачки перейшло право власності на об`єкти, які підлягають державній реєстрації.

Таке право визнано і встановлено Договором про поділ майна, грошових коштів подружжя від 18.02.2016 року, який є майновим і на який не розповсюджуються обмеження частини 5 ст. 93 СК України.

Визначений пунктами 3, 4, 5 Шлюбного договору майновий режим, при якому кожен з подружжя володіє своїм особистим майном, відповідає нормам статті 97 СК України, закріплює порядок поділу спільного майна та грошей подружжя, визначений чинним Договором про поділ майна, грошових коштів подружжя від 18.02.2016 року та забезпечує гарантії майнових прав сторін під час фактично припинених шлюбних відносин до моменту розірвання шлюбу між ними.

Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Половинська О.Б. надала суду письмові пояснення, в яких вважає заявлені позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В лютому 2016 року до третьої особи звернулося подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з проханням здійснити нотаріальне оформлення досягнутої між ними згоди щодо добровільного поділу спільного майна подружжя та визначення подальшого майнового режиму майна, що буде набуто в шлюбі на час його існування та на випадок його розірвання.

Третьою особою було роз`яснено подружжю Паскар норми ст.ст. 57, 60, 61, 63, 64 ,68, 69 , 71, 92-103 Сімейного кодексу України, порядок укладення, зміст та порядок дії договорів про поділ майна подружжя та шлюбного договору. Визначений обсяг документів, які необхідні для нотаріального посвідчення договору про поділ майна подружжя та укладення шлюбного договору.

Під час надання консультації подружжю третьою особою в їхній присутності було перевірено майновий стан подружжя за даними Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Подружжя визначило загальний обсяг нерухомого майна, яке вони вважають спільним майном подружжя та узгоджений між ними порядок його поділу в натурі.

Подружжя Паскар чітко визначили обсяг майна, яке вони визнають спільною сумісною власністю подружжя, і яке підлягає поділу між ними в натурі на підставі Договору про поділ майна подружжя - це будівля прохідної, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,0338 га кадастровий номер :03:003:0603 за цією ж адресою, право власності на які було зареєстровано на ім`я ОСОБА_5 , та грошові кошти в сумі 6 680 000 грн. Подружжя визначили та повідомили третій особі узгоджений між ними порядок поділу спільного майна в натурі.

Інше майно, яке було зареєстроване за даними Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на ім`я ОСОБА_6 , було чітко визначено подружжям, як майно, яке вони не вважають спільним майном подружжя, це майно є особистою власністю ОСОБА_6 .

Також подружжя ОСОБА_8 повідомило третій особі умови шлюбного договору, які ними було визначено як істотні, щодо майнового режиму майна, що існує на момент укладення договору та буде придбане в майбутньому подружжям, а також на випадок припинення шлюбу між ними.

За погодженням сторін була визначена дата нотаріального посвідчення правочинів - 18.02.2016року.

Третій особі було надано подружжям необхідні правовстановлюючі документи на об`єкти нерухомого майна, що підлягає поділу між подружжям як спільна сумісна власність, звіт про оцінку майна, документи, що посвідчують особи сторін договору та укладений між ними шлюб.

Третьою особою відповідно до попередньо повідомлених їй подружжям ОСОБА_8 умов домовленості між ними було виготовлено проект Договору про поділ майна, грошових коштів подружжя та проект Шлюбного договору, які було надано подружжю для ознайомлення до дати їх нотаріального посвідчення.

18.02.2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом прибули до третьої особи в нотаріальну контору за адресою АДРЕСА_2 для нотаріального оформлення договорів.

Спочатку був нотаріально посвідчений Договір про поділ майна, грошових коштів подружжя. Перед посвідченням цього Договору третьою особою ще раз було роз`яснено подружжю норми ст.ст. 57, 60, 61, 63, 64 ,68, 69 , 71 Сімейного кодексу України, з`ясовано чи розуміють вони зміст та наслідки укладення такого договору, чи не змінились їхні наміри щодо поділу спільного майна подружжя, його обсягу та способу поділу. Також, третьою особою було роз`яснено подружжю норми ст. ст. 202, 203 Цивільного кодексу України щодо дійсності правочину та з`ясовано чи не існує обставин, які ставлять під сумнів дійсність правочину, та наміри подружжя, в тому числі чи не укладається правочин під дією тяжких обставин, під примусом, чи вільним є волевиявлення сторін, чи розуміють вони зміст та правові наслідки укладення Договору про поділ майна подружжя та грошей та визначених ними умовах.

Сторони засвідчили про відсутність будь-яких перешкод для укладення такого Договору, підтвердили дійсність їхніх намірів, узгодженість умов Договору та бажання його укласти саме на таких умовах.

Із змістом Договору про поділ майна, грошових коштів кожен з подружжя ще раз ознайомлювався в присутності третьої особи, Договір та його умови було прочитано кожним з подружжя, після чого без будь-яких зауважень підписано в присутності третьої особи кожним з подружжя. Договір було посвідчено третьою особою, внесений до Реєстру правочинів та зареєстровано в реєстрі за №252.

За умовами Договору про поділ майна та грошей подружжя проведено поділ майна подружжя ОСОБА_8 , яке вони визнавали спільною сумісною власністю подружжя. Поділ відбувся таким чином: у особисту приватну власність ОСОБА_6 було передано будівлю прохідної, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянка площею 0,0338 га кадастровий номер :03:003:0603 за цією ж адресою, експертна оцінка нерухомого майна становить на дату укладення Договору про поділ майна та грошей подружжя 40 095 грн.; у особисту приватну власність ОСОБА_5 було передано грошові кошти у сумі 6 680 000 грн ( 250 000 дол.США за курсом НБУ на дату укладення Договору).

На підставі Договору про поділ майна та грошей подружжя від 18.02.2016р. третьою особою було внесені відомості до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про набуття ОСОБА_6 права власності на будівлю прохідної, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянка площею 0,0338 га кадастровий номер :03:003:0603 за цією ж адресою.

Після посвідчення Договору про поділ майна, грошових коштів подружжя від 18.02.2016р. та проведення всіх реєстраційних дій на його підставі, третьою особою за волевиявленням подружжя було посвідчено Шлюбний договір від 18.02.2016 року. Сторони засвідчили про відсутність будь-яких перешкод для укладення такого Шлюбного договору, підтвердили дійсність їх намірів, узгодженість умов Договору та бажання його укласти саме на таких умовах. Зі змістом Шлюбного договору кожен з подружжя ще раз ознайомлювався в присутності третьої особи, Договір та його умови було прочитано кожним подружжям, після чого без будь-яких зауважень підписано в присутності третьої особи кожним з подружжя. Договір було посвідчено третьою особою, внесено до Реєстру правочинів та зареєстровано в реєстрі за №254.

З огляду на наведене вище, третя особа вважає, що наведені ОСОБА_5 в позовній заяві відомості про те, що Шлюбний договір було укладено ним під дією тяжких обставин та на вкрай невигідних для нього умовах, є такими, що не відповідають дійсності.

До укладення Шлюбного договору подружжям було проведено добровільний поділ спільного майна та грошей подружжя на підставі Договору про поділ майна, грошових коштів подружжя від 18.02.2016р. за умовами якого було визначено весь обсяг спільного майна подружжя, що набуто під час шлюбу, яке визнається ними спільним майном, отримано позивачем грошові кошти в сумі, еквівалент якої становить 250 000 доларів США.

Отже, на думку третьої особи, шлюбним договором фактично підтверджено правовий статус майна, зареєстрованого на відповідача, як майно, що належить відповідачу на праві особистої приватної власності. Зміни права власності такого майна на підставі Шлюбного договору не відбувалося. З урахуванням того, що на момент укладення шлюбного договору майно подружжя вже було поділено за Договором про поділ майна, грошей подружжя, на момент підписання частково оскаржуваного Шлюбного договору спільного майна подружжя вже не існувало. Фактично шлюбним договором подружжя визначило правовий режим майна, яке буде набуто ними в майбутньому за умови існування юридично оформленого шлюбу та на випадок його розірвання.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просив його позовні вимоги задоволити.

Представники відповідачки в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві та поясненнях третьої особи.

Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Половинська О.Б. в судове засідання не з`явилася, будь-яких клопотань суду не надала.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку, .

Судом встановлено, що 02.05.1976 року сторони уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 24.03.2009 року.

18.02.2016 року позивач та відповідачка уклали договір про поділ майна, грошових коштів подружжя, який посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Половинською О.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 252.

За умовами Договору про поділ майна та грошей подружжя проведено поділ майна позивача і відповідачки, яке вони визнавали спільною сумісною власністю подружжя. Поділ відбувся таким чином: у особисту приватну власність ОСОБА_6 було передано будівлю прохідної, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянка площею 0,0338 га кадастровий номер :03:003:0603 за цією ж адресою, експертна оцінка нерухомого майна становить на дату укладення Договору про поділ майна та грошей подружжя 40095 грн.; у особисту приватну власність ОСОБА_5 було передано грошові кошти у сумі 6 680 000 грн ( 250 000 дол.США за курсом НБУ на дату укладення Договору).

Позивач та відповідачка в п.1 цього договору підтвердили, що на момент його укладення перебувають у зареєстрованому шлюбі.

У пунктах 8-12 вище вказаного договору позивач та відповідачка підтвердили, що поділене цим договором майно є спільною сумісною власністю подружжя, а також підтвердили його відповідність їхнім дійним намірам, свою правоздатність, розуміння своїх прав та обов`язків і відсутність будь-яких взаємних майнових та фінансових претензій, в тому числі і після розірвання шлюбу.

Окрім того, цього ж дня 18.02.20216 року позивач та відповідачка уклали шлюбний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Половинською О.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 254.

За умовами цього договору позивач і відповідачка як подружжя обрали і визначили їхні майнові права у шлюбі і на випадок його розірвання.

Відповідно до п. 3 цього договору будь-яке інше рухоме та нерухоме майно, нажите подружжям під час шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з подружжя, на чиє ім`я оформлений правовстановлюючий документ на майно, та, за необхідності, зареєстрований у встановленому законом порядку.

Пункт 4 договору закріпив, що у випадку розірвання шлюбу подружжям, на майно, яке придбане під час шлюбу відповідно до п. 3 цього договору, зберігається роздільний режим власності.

Згідно із п. 5 договору особистою приватною власністю кожен із подружжя володіє, користується і розпоряджається на власний розсуд.

Позивач зазначає, що шлюбним договором чітко не встановлено переліку майна, щодо якого застосовуються норми цього договору, а також позивача поставлено у надзвичайно невигідне матеріальне становище, оскільки договір укладено в умовах боргових зобов`язань позивача, про що було відомо відповідачці і чим вона скористалася задля тиску на нього з метою укладення цього договору, умовами договору передано у власність майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, і договір не спрямований на реальне настання правових наслідків.

За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1ст.15 ЦК, ч.1ст.3 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст.57-60 ЦПК України.

Суд відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.

Статтею 9 СК України передбачено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Згідно із ст. 103 СК України шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину, серед іншого, є недодержання в момент його вчинення стороною чи сторонами вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 ст.203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.93 СК України шлюбний договір регулює майнові відносини між подружжям, визначає їхні майнові права та обов`язки.

Норма статті 97 СК України надає подружжю право визначити у шлюбному договорі правовий режим майна, набутого до чи під час шлюбу, та не містить заборон або будь-яких обмежень цього права.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Позивач і відповідачка спочатку скористалися положеннями ст. 69 СК України та уклали 18.02.2016 року договір про поділ майна, грошових коштів подружжя, визначивши таким чином перелік майна, яке є спільною сумісною власністю їх як подружжя та здійснивши його поділ наступним чином: у особисту приватну власність ОСОБА_6 було передано будівлю прохідної, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянка площею 0,0338 га кадастровий номер :03:003:0603 за цією ж адресою, експертна оцінка нерухомого майна становить на дату укладення Договору про поділ майна та грошей подружжя 40095 грн.; у особисту приватну власність ОСОБА_5 було передано грошові кошти у сумі 6 680 000 грн ( 250 000 дол.США за курсом НБУ на дату укладення Договору), що підтверджує третя особа без самостійних вимог на боці відповідача приватний нотаріус Половинська О.Б..

Цього ж дня 18.02.2016р. позивач і відповідачка як подружжя уклали шлюбний договір, яким визначили правовий режим майна, яке буде набуте ними у шлюбі в майбутньому. При цьому укладений сторонами шлюбний договір не оперує терміном «спільна сумісна власність подружжя», натомість закріплює майно, набуте сторонами у шлюбі, на праві особистої приватної власності або роздільного режиму власності за кожним із них.

Отже, на момент укладення шлюбного договору між позивачем і відповідачкою майна у їхній спільній сумісній власності вже не існувало, оскільки таке майно вже було визначено і поділено між ними умовами договору про поділ майна і грошових коштів подружжя.

Відповідно до ч. 1, 3 статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними . У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

З цих же підстав умовами шлюбного договору не могло передаватися у власність майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації. Тому судом не встановлено підстав для визнання пунктів 3, 4, 5 шлюбного договору недійсним, оскільки його зміст в момент укладання відповідав внутрішньому волевиявленню сторін, договір посвідчений нотаріально та спрямований на реальне настання правових наслідків, умовами договору визначався правовий статус нерухомого майна, а не передавалось це майно у власність іншим особам, договір не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства.

Про факт укладення договору про поділ майна і грошових коштів подружжя Паскарів позивач у позові не вказав.

З приводу тверджень позивача, що умовами шлюбного договору його поставлено у надзвичайно невигідне матеріальне становище, оскільки договір укладено в умовах боргових зобов`язань позивача, про що було відомо відповідачці і чим вона скористалася задля тиску на нього з метою укладення цього договору, суд зазначає наступне.

Категорія "надзвичайно невигідне матеріальне становище" має оціночний характер і підлягає доведенню позивачем відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача повідомив суд, що особа, якій позивач був винен кошти в момент укладання шлюбного договору, перебуває поза межами України і зможе підтвердити такий факт після повернення. Проте ні в якості додатків до позовної заяви, ні до початку розгляду справи по суті, ні навіть впродовж судового розгляду доказів своїх боргових зобов`язань позивачем не надано.

В єдиному реєстрі боржників ОСОБА_9 не обліковується.

В п. 58 Рішення у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року ЄСПЛ зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають належним чином бути зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Таким чином, оскаржувані пункти шлюбного договору відповідають вимогам статей 93, 97 СК України, статей 203, 215 ЦК України, а тому позовні вимоги позивача про визнання пунктів 3, 4, 5 шлюбного договору недійсним є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,60,209,212-215 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Половинська Ольга Борисівна про визнання недійсним пунктів шлюбного договору відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13.12.2021 року.

Позивач: ОСОБА_9 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , иел. 6;

Відповідачка: ОСОБА_6 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 .

Третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Половинська Ольга Борисівна, м.Чернівці вул. Головна,61/2.

Суддя Кіцманського районного суду

Чернівецької області В.В. Скорейко