Справа № 191/3221/20
Провадження № 2/191/1102/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кухаря Д.О.

за участю секретаря Заламай О.Ю.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Циб Сергій Вікторович, до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання незаконними дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо автоматичного списання коштів з зарплатної картки, стягнення безпідставно списаних грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача, діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання незаконними дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо автоматичного списання коштів з зарплатної картки, стягнення безпідставно списаних грошових коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначив, що 17.07.2007 року Позивачем у офісі ПАТ КБ «ПриватБанк» було підписано заяву приєднання до договору SAMDN1959 від 17.07.2007 року, після чого банком Позивачу була надана картка № НОМЕР_1 . 28.08.2020 року між Позивачем підписано заяву приєднання до договору SAMDNWFC2 від 28.08.2020 року та відкрита картка № НОМЕР_2 , рахунок отримувача НОМЕР_3 , на яку перераховуються заробітна плата Позивача від товариства з обмеженою відповідальністю «Синельниківська птахофабрика». Отже, Позивач отримувала та продовжує отримувати банківські послуги від відповідача АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, згідно п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» Позивач є споживачем фінансових послуг відповідача. Позивач зазначає, що отримавши 07.09.2020 року заробітну плату, вона довідалась, що банком було одноособово стягнуто з її карткового рахунку грошові кошти у розмірі 50% від суми заробітку на автоматичне погашення простроченої заборгованості по картці НОМЕР_1 . З виписки по рахунку за період з 02.08.2020 року - 22.10.2020 року вбачається, що Відповідач здійснював автоматичне погашення простроченої заборгованості по картці НОМЕР_4 , на загальну суму 6139 грн. 01 коп., а саме :

- з карти № НОМЕР_2 - 2 294 грн. 25 коп. - 07 вересня 2020 р.; 50 грн. 00 коп. - 09 вересня 2020 р., 44 грн. 25 коп. - 10 вересня 2020 р.; 1427 грн. 05 коп. - 21 вересня 2020 р.; 27 грн. 04 коп. - 23 вересня 2020 р.; 987 грн. 96 коп. - 07 жовтня 2020 р.; 43 грн. 45 коп. 09 жовтня 2020 р.; 1265 грн. 01 коп. 22 жовтня 2020 р.)

Згідно банківських виписок картка № НОМЕР_1 видана на підставі договору SAMDN1959 від 17.07.2007 року, отже автоматичне списання грошових коштів з карткового рахунку позивача, де зазначена картка НОМЕР_4 проводилося саме по договору SAMDN1959 від 17.07.2007 року. З такими діями Відповідача Позивач не погодилась, та направила претензію, відповідь на яку на час складання даного позову не надходила. Позивач вважає, що банк безпідставно почав проводити автоматичне списання грошових коштів з належного їй поточного карткового рахунку, на якому знаходились кошти, отримані як заробітна плата, оскільки згідно ст. 1071 ЦК України, можливість такого списання передбачена виключно за розпорядженням клієнта. Позивач стверджує, що не надавала банку будь-якої згоди або розпорядження на списання грошових коштів з її карткового рахунку. За приписами п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, та право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Зазначені положення закону свідчать про можливість списання коштів з рахунка їх володільця лише за розпорядженням останнього або на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно правової позиції викладеної у Постанові Верховного суду від 09 вересня 2019 року по справі № 479/286/16-ц, за змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін, у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент ( споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі відкриття банківського рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до приписів статті 1071 ЦК України, вправі списати кошти з такого рахунку лише за розпорядженням клієнта. За відсутності такого розпорядження кошти можуть бути списані за рішенням суду, а також у випадках встановлених законом або договором.

Також, позивач стверджує про відсутність у неї заборгованості по картці НОМЕР_4 , що підтверджується відсутністю претензій/судових справ про стягнення з Позивача будь-яких коштів у якості заборгованості по картці НОМЕР_4 . Позивач ніколи не погоджувала з банком умов стягнення з неї неустойки та відсотків у строки та розмірах, які зазначені у виписках по картці НОМЕР_4 за період з 2007 року по 22.10.2020 р., її ніколи не ознайомлювали з можливістю стягнення з неї неустойки та відсотків протягом 13 років у сумі, що перевищує розмір тіла заборгованості, зазначеної у виписках більш ніжу 20 разів.

Крім того, відповідно до п.7, ч.1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин від 13.01.2006 р.), кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув (аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах викладена Верховним судом у постанові від 18.04.2018 року, справа №234/10860/16-ц). Враховуючи, що термін дії картки Позивача - НОМЕР_1 закінчився у липні 2011 року, а Відповідачем не заявлялось претензії щодо погашення заборгованості, не подавалась позовна заява про стягнення боргу, то, відповідно, Відповідач не мав права вимагати у позасудовому порядку повернення кредитних коштів. Порушення даних вимог ставить Споживача у нерівне становище, оскільки позбавляє можливості опротестувати наявну заборгованість, а доведення факту відсутності заборгованості ускладнюється через втрату документів через значний проміжок часу, що минув з моменту виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, позивач вважає, що банк не мав обгрунтованих законних підстав для примусового списання коштів з її карткового рахунку. Вважає дії Відповідача протиправними та такими, що порушують її права як споживача фінансових послуг, внаслідок яких Відповідач отримав грошові кошти без достатньої правової підстави, а тому повинен їх повернути.

Позивач не була ознайомлена з умовами договору, оскільки їй 17.07.2007 року надавалась лише заява приєднання до договору, яка не містила усіх істотних умов договору таким, чином списані за даним договором грошові кошти є безпідставно набутим майном.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 1067 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку у банку на умовах, погоджених сторонами.

У зв`язку з цим, представник позивача просить визнати незаконними дії акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо автоматичного списання коштів з картки ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ) картковий рахунок № НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_6 , рахунок отримувача - НОМЕР_3 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору SAMDN1959 від 17.07.2007 року; Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані грошові кошти в сумі 6139 грн. 01 коп. станом на 22.10.2020 року.

16.12.2020 року представник позивача звернувся до суду з клопотанням про збільшення розміру позовних вимог, в якому зазначив, що оскільки позовну заяву про визнання незаконними дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо автоматичного списання коштів з зарплатної картки та стягнення безпідставно списаних грошових коштів було подано 26.10.2020 року, який було сформовано, на підставі останньої виписки з рахунку Позивача від 22.10.2020 року та, у зв`язку з тим, що 24.10.2020 року Відповідачем автоматично списано з зарплатної картки Позивача ( НОМЕР_7 ) в рахунок автоматичного погашення простроченої заборгованості за угодою № SAMDN1959 від 17.07.2007 року - 50,00 грн., 27.10.2020 року Відповідачем автоматично списано з зарплатної картки Позивача ( НОМЕР_7 ) в рахунок автоматичного погашення простроченої заборгованості за угодою SAMDN1959 від 17.07.2007 року - 15,00 грн., 06.11.2020 року Відповідачем автоматично списано з зарплатної картки Позивача ( НОМЕР_7 ) в рахунок автоматичного погашення простроченої заборгованості за угодою SAMDN1959 від 17.07.2007 року - 2299,99 грн., а тому існує необхідність подання Позивачем заяви про збільшення позовних вимог.

У зв`язку з чим, представник позивача просить визнати незаконними дії акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо автоматичного списання коштів з картки ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) картковий рахунок № НОМЕР_2 ,

IBAN НОМЕР_6 , рахунок отримувача - НОМЕР_3 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору SAMDN1959 від 17.07.2007 року; Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» (ідентифікаційний код юридичної особи - 14360570, юридична адреса : 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ) безпідставно списані станом на 15.12.2020 року грошові кошти в сумі 8504 грн. 00 коп. (з розрахунку 6139 грн. 01 коп. безпідставно списані банком станом на 22.10.2020 року + 2364 грн. 99 коп. безпідставно списані банком станом на 15.12.2020 року).

Представник позивача в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. В матеріалах цивільної справи міститься відзив на позовну заяву, згідно якої просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.07.2007 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) 16.07.2007 року отримала кредитний ліміт у розмірі 2200.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 %. Позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку : щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Окрім того, ОСОБА_1 28.08.2020 року, додатково була ознайомлена з Умовами та Правилами, котрі змінювалися на відповідному проміжку часу. З урахуванням позиції ВПВС представник відповідача надає Витяг з Умов та Правила надання банківських послуг, котрі діяли на момент приєднання Відповідача до них й були останньому запропоновані для ознайомлення, тобто діяли на 28.08.2020 р.. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови), котрий додається до пояснень, викладений на банківському сайті http://privatbank.ua/temis/, є електронним доказом на паперовій копії й розміщено в мережі Інтернет, й не вважається письмовим доказом відповідно ст. 100 ЦПК України. Отже, ОСОБА_1 , своїм підписом підтвердила, що їй було надано повну інформацію щодо надання банківських послуг. Отже, між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір та погоджено умови кредитування. У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору приєднання і регулюються ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Із визначенням, яке міститься в ст. 633 ЦК України, договори, які укладаються Банком з фізичними особами є публічними. Також частинами 2 та 3 ст. 633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів. Укладення між банком та позивачем саме вказаного виду договору підтверджується змістом заяви, в якій зазначається, що позивач своїм підписом приєднується і зобов`язується виконувати умови, викладені в Умовах і правилах надання банківських послуг, тарифах банку, що складають Договір банківського обслуговування. Відповідно ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» «платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.» Пункт 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, визначає договірне списання як списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. Відповідно до п. 6.1-6.6. вказаної інструкції банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, необхідну банку для списання коштів з рахунку платника. Списання коштів з будь-якого рахунку клієнта, відкритого банком, оформлюється меморіальним ордером. Аналогічне застереження міститься в Умовах і Правилах надання банківських послуг з якими Позивач був ознайомлений, а саме : «п.п. 2.1.2.12.15. У разі виникнення простроченої заборгованості по картрахунку інших Карт Клієнта (кредитних або Карт з овердрафтом) або виникнення заборгованості по картрахунку, овердрафт за яким непередбачено, Банк має право на безакцептне списання з Картрахунку суми невиконаного грошового зобов`язання у межах залишку на Картрахунку. Для цих цілей Клієнт уповноважує Банк конвертувати грошові кошти, що знаходяться на Картрахунку, у валюту невиконаного Клієнтом грошового зобов`язання перед Банком за обмінним курсом, встановленим Банком на дату списання грошових коштів.» «п.п. 2.1.2.12.16. Клієнт погоджується з тим, що Банк має право на безакцептне списання з Картрахунку в межах залишку на Картрахунку суми грошового зобов`язання за іншими договорами Клієнта, якщо таку умову передбачено відповідним договором. Для цих цілей Клієнт уповноважує Банк конвертувати грошові кошти, що знаходяться на Картрахунку, у валюту невиконаного Клієнтом грошового зобов`язання перед Банком за обмінним курсом, встановленим Банком на дату списання грошових коштів.». Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст.1071 ЦК України відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Підписуючи кредитний договір про надання банківських послуг позивач погодився на договірне списання коштів у разі виникнення заборгованості перед банківською установою відповідно до п. 2.1.2.12.15, 2.1.2.12.16 «Умовах і Правилах надання банківських послуг фізичним особам», який поширює свою дію на всі рахунки даного банку, в тому числі і рахунок за картками для виплат. Таким чином, підставою для списання грошових коштів з рахунку позивача є отримана згода на списання грошових коштів, згідно умов договору позичальник доручає банку здійснювати погашення за рахунок коштів, розміщених на рахунках клієнта (договірне списання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). На підставі вимог п. 26.1 ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з врахуванням укладеного між сторонами договору і передбаченого цим Договором права банку на списання коштів з рахунків позивача для погашення заборгованості перед банком, представник відповідача вважає, що немає підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення списаної суми заборгованості. Також зазначає, що у виникненні такої ситуації є вина самого позивача, який впродовж декілька років, використавши кредитні кошти, не прийняв заходів для виконання свого зобов`язання за договором. У відносинах, що склалися між сторонами, позивач не є потерпілою стороною, оскільки порушення зобов`язання сталося саме з його боку.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду від 28.10.2020 року постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на як вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так судом встановлено, що відповідно до виписок про рух коштів по картковому рахунку позивача НОМЕР_8 за період з 02.08.2020 року - 22.10.2020 року вбачається, що Відповідачем було здійснено автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості, а саме : 07.09.2020 року було списано коштів на суму 2294,25 грн.; 09.09.2020 року на суму 50,00 грн.; 10.09.2020 року 44,25 грн.; 21.09.2020 року - 1427 грн. 05 коп.; 23.09.2020 року 27.04 грн.; 07.10.2020 року - 987 грн. 96 коп.; 09.10.2020 року 43,45 грн.; 22.10.2020 року 1265,01 грн.; 24.10.2020 року 50,00 грн.; 27.10.2020 року 15,00 грн.; 06.11.2020 року 06.11.2020 року 2299,99 грн.. Отже, загальна сума коштів безпідставно стягнутих із зарплатної картки позивача на погашення кредитної заборгованості складає 8504,00 грн..

Так, згідно з ч.3 ст. 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом (ч.1 ст. 1074 ЦК України).

Пункт 6.1. «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» № 22 від 21.01.2004 р. (надалі - Інструкція), передбачає, що Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір (п.6.2 Інструкції) має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема : умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; найменування отримувача; номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі). Таким чином, вказується конкретний рахунок у договорі з банком як такий, з якого може здійснюватися договірне списання при настанні обумовлених обставин. У решті всіх випадків списання коштів без відома клієнта є незаконним.

Згідно з ч.2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно частини 2, 4 ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставин, за яких банк має здійснити договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявністю договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо). У разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг.

Аналогічний порядок здійснення договірного списання встановлений Главою 6 Інструкції. Зокрема п.6.5. Інструкції передбачає, що у випадках якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання.

Згідно з ч.1 ст. 1071 Цивільного кодексу України, банк має право списувати кошти з рахунку клієнта виключно за його розпорядженням.

Однак з матеріалів справи встановлено, що розпорядження про списання грошових коштів із зарплатної картки на погашення кредитної заборгованості позивач банку не надавала, а рішення суду про примусове стягнення заборгованості за кредитним договором відсутнє.

У відзиву на позовну заяву відповідач, посилаючись на п.2.1.2.12.15 та п.2.1.2.12.16 Умов та правил надання банківських послуг, зазначає, що Банк має право на безакцетне списання з картрахунку суми невиконаного грошового зобов`язання, тобто підписуючи кредитний договір про надання банківських послуг позивач погодився на договірне списання коштів у разі виникнення заборгованості перед банківською установою, що повністю відповідає вимогам ч.2 ст. 1071 ЦК України.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла позивач та ознайомлювалася і погодиласяся з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання позивачем кредитних коштів взагалі містили умови, якими передбачено можливість договірного списання коштів в рахунок погашення заборгованості з усіх рахунків, що відкриті в Приватбанку на ім`я позивача.

Крім того, роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За такого суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, надані відповідачем, які не визнаються позивачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17.07.2007 року шляхом підписання заяви-анкети. Вказаний текст є лише електронною версією такого документу, яка не містить будь-яких необхідних для даного виду документа реквізитів, в тому числі дати та підпису як представника банку так і позивача. Тому положення зазначених Умов та правил не можуть бути застосовані до договірних відносин, які виникли між сторонами. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді можливість банку здійснювати списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості з усіх рахунків позивача.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні підстави для списання грошових коштів з карткового рахунку для отримання заробітної плати позивача, так як остання не давала згоду про списання коштів з її рахунку, а рішення суду з цього приводу не ухвалювалось.

Крім того, згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного суду від 09 вересня 2019 року по справі № 479/286/16-ц, за змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін, у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (спожива послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі відкриття банківського рахунку ПАТ КБ "ПриватБанк", відповідно до приписів статті 1071 ЦК України, вправі списати кошти з такого рахунку лише за розпорядженням клієнта. За відсутності такого розпорядження кошти можуть бути списані за рішенням суду, а також у випадках встановлених законом або договором.

Відповідно до п.7, ч.1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин від 13.01.2006 р.), кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув (аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах викладена Верховним судом у постанові від 18,04.2018 року, справа №234/10860/16-ц). Враховуючи, що термін дії картки Позивача - НОМЕР_1 закінчився у липні 2011 року, а Відповідачем не заявлялось претензії щодо погашення заборгованості, не подавалась позовна заява про стягнення боргу, то, відповідно, Відповідач не мав права вимагати у позасудовому порядку повернення кредитних коштів. Порушення даних вимог ставить Споживача у нерівне становище, оскільки позбавляє можливості опротестувати наявну заборгованість, а доведення факту відсутності заборгованості ускладнюється через втрату документів через значний проміжок часу, що минув з моменту виникнення спірних правовідносин.

Згідно п. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку.

Відтак дії відповідача щодо автоматичного списання частин сум заробітної плати позивача в загальній сумі 8504,00 грн. та їх зарахування у рахунок самостійно визначених відповідачем спірних зобов`язань за кредитним договором, не відповідають вимогам закону та умовам укладеного сторонами договору.

Виключне право розпорядження заробітною платою, визначення напрямків її витрачання в силу вимог статей 317, 319, 321 ЦК України (зміст права власності, здійснення права власності та непорушність права власності) належить лише позивачу, як власнику цих коштів. Втручання відповідача у таке право може відбуватись на відповідній правовій підставі: договір, закон чи рішення суду.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів», то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п 6.1. «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», ст.ст.1066,1071,1074 ЦК України, п.7, ч.1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та керуючись ст. ст. 4,12,13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати незаконними дії акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо автоматичного списання коштів з картки ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ) картковий рахунок № НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_6 , рахунок отримувача - НОМЕР_3 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору SAMDN1959 від 17.07.2007 року.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ідентифікаційний код юридичної особи - 14360570, юридична адреса : 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ) безпідставно списані станом на 15.12.2020 року грошові кошти в сумі 8504 (вісім тисяч п`ятсот чотири) гривні 00 коп. ( з розрахунку 6139 грн. 01 коп. безпідставно списані банком станом на 22.10.2020 року + 2364 грн. 99 коп. безпідставно списані банком станом на 15.12.2020 року).

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ідентифікаційний код юридичної особи - 14360570, юридична адреса : 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) на користь держави в особі : Стягувач : Державна судова адміністрація України, Отримувач коштів : ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за , Банк отримувача : Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача : UA0026001, код класифікації доходів бюджету : 22030106, судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Синельниківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д. О. Кухар