Єдиний унікальний № 501/2589/20
Провадження № 8/501/3/21
УХВАЛА

17 лютого 2021 року м. Чорноморськ

Іллічівський міський суд Одеської області, суддя Тюмін Ю.О.

Заявник ОСОБА_1

Заінтересована особа ОСОБА_2

Суть питання, що вирішується ухвалою

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою у відповідності до ст. ст. 431, 432 ЦПК України про визнання виконавчого документу судового наказу №501/2589/20 таким, що не підлягає виконанню частково в частині стягнення щомісяця з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та про стягнення з ОСОБА_2 безпідставно одержаного за виконавчим документом в сумі 19 309,68 грн.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закон, яким керувався суд

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заяву та просив стягнути з ОСОБА_2 половину суми аліментів, які з нього стягувалися на утримання двох дітей, оскільки з позивачкою проживала лише одна дитина, а друга з ним.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що всі гроші, отримані як аліменти від ОСОБА_1 вона витратила не на себе, а на утримання їхньої дитини.

На підтвердження витрат отриманих аліментів ОСОБА_2 в судовому засіданні надала платіжні доручення та квитанції (а.с. 21 56), однак суд не бере ці докази до уваги, оскільки спосіб витрат аліментів не відноситься до предмету розгляду заяви ОСОБА_1

19 серпня 2020 року на підставі заяви ОСОБА_2 . Іллічівський міський суд Одеської області видав судовий наказ про стягнення щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у розмірі однієї третини від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з 05 серпня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття (справа № 501/2589/20 (провадження № 2-н/501/1103/20) а.с. 15)

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 02 листопада 2020 року було встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживає разом з позивачем і перебуває на його повному утриманні, що свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою для стягнення аліментів з позивача, а на утриманні відповідачки продовжує знаходиться неповнолітня донька ОСОБА_4 , яка проживає разом з матір`ю (а.с. 5 6).

Зазначеним рішенням суду від 02.11.2020 р. постановлено зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі судового наказу № 501/2589/20, який виданий Іллічівським міським судом Одеської області 19.08.2020р., та стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у розмірі однієї чверті від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили цим рішенням та до повноліття дитини.

Однак, судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог про повернення фактично стягнутих коштів на підставі судового наказу, оскільки позивач фактично ставив питання про поворот виконання судового наказу, однак поворот виконання передбачений тільки у випадку скасування судового наказу (ч. 3 ст. 171 ЦПК України). Суд дійшов висновку, що оскільки судовий наказ про стягнення аліментів не може бути скасований, то і поворот виконання такого судового наказу не може бути застосований судом.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 10 грудня 2020 року.

21 грудня 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області звернувся до головного державного виконавця Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби про повернення без виконання судового наказу від 19.08.2020 року по цивільній справі № 501/2589/20, оскільки вищезазначеним рішенням суду від 02.11.2020 р. розмір аліментів був зменшений (а.с. 17) (справа № 501/3078/20 провадження № 2/501/1274/20 а.с. 101).

23 грудня 2020 року ухвалою Іллічівського міського суду у справі № 501/3078/20, провадження № 2-во/501/65/20 за зверненням боржника ОСОБА_1 на підставі ст. 432 ЦПК України виконавчий документ судовий наказ №501/2589/20 визнано таким, що не підлягає виконанню частково в частині стягнення щомісяця з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в зв`язку з тим, що обов`язок боржника відсутній, тому що син проживає з батьком та знаходиться на його утриманні (а.с. 57), (справа № 501/3078/20 провадження № 2/501/1274/20 а.с. 101).

29 січня 2021 року виконавче провадження за судовим наказом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів було закінчене на вимогу суду про повернення його без виконання (а.с. 19).

Відповідно до даних розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 29.01.2021 р., при виконанні судового наказу з ОСОБА_1 з серпня 2020 року по листопад та 10 днів грудня 2020 р. було стягнуто 16 117,07 грн., 9 977,98 грн., 7 940,22 грн., 2 395,54 грн. (а.с. 20).

Відповідно до даних платіжного доручення від 26.01.2021 р. ОСОБА_1 самостійно було сплачено також 2 188,55 грн. (а.с. 8). Як пояснив ОСОБА_1 в судовому засіданні, за місцем його роботи стягували не повний розмір аліментів, у зв`язку з чим накопичилася ця сума заборгованості, яку він погасив.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 4 ст. 432 ЦПК України про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Таким чином, ч. 4 ст. 432 ЦПК України передбачає, що одночасно з вирішенням вказаних питань суд стягує безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом на користь боржника на вимогу останнього.

Як було вище зазначено, 23 грудня 2020 року судом вирішувалося питання про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, однак боржник ОСОБА_1 при цьому не висував вимогу про стягнення на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Оскільки 23 грудня 2020 року судом вже вирішене питання про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та виконавче провадження було закінчене, то суд не знаходить правових підстав повторно вирішити те ж саме питання.

Більше того, зі змісту ч. 4 ст. 432 ЦПК України випливає, що стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом суд може лише одночасно з вирішенням питання про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Тому, в суду відсутні правові підстави в порядку ст. 432 ЦПК України стягнути безпідставно одержане стягувачем не одночасно, а після того, як виконавчий документ вже був визнаний таким, що не підлягає виконанню та виконавче провадження було закрите.

Керуючись ст. ст. 432, 259 260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу судового наказу №501/2589/20 таким, що не підлягає виконанню частково в частині стягнення щомісяця з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та про стягнення безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.О. Тюмін