Справа № 471/129/17-ц
Провадження №2/471/36/21
Номер рядка звіту 40
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2021 р.

Братський районний суд Миколаївської області

у складі:

головуючого судді - Скарницької І.Б.,

за участю секретаря - Романчук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Братське цивільну справу № 471/129/17-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 4061,30 дол. США заборгованості за кредитним договором № 212235-cred.

В своєму позові позивач зазначив, що між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, який забезпечено порукою з відповідачем ОСОБА_2 . За рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.04.2011 року з відповідачів на користь позивача було стягнено заборгованість за кредитним договором № 212235-cred від 04.03.2008 року у розмірі 4654.06 дол. США. Однак станом на 14.12.2016 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 11985,02 дол. США.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2017 року позов було задоволено в повному обсязі.

18 серпня 2020 року від представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Колесник Д.Ю. до суду надійшла заява про скасування заочного рішення, яка ухвалою суду від 23 вересня 2020 року було задоволено, рішення суду скасовано, у справі призначено судовий розгляд.

Від представника позивача надійшло до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 до суду надіслав відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнаються в повному обсязі, з огляду на наступне. По-перше, рішенням Центрально-міського районного суду м. Кривий Ріг від 26.04.2011 року з відповідачів було стягнуто заборгованість за кредитом, отже, позивач вже реалізував своє право на стягнення заборгованості за цим кредитним договором. По-друге, наданий розрахунок заборгованості не може бути належним доказом наявності такої заборгованості за кредитним договором. Також, позивачем пропущено строк пред`явлення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

04.03.2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 212235-cred, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 5000 дол. США з кінцевим терміном повернення 27.08.2009 року.

04 березня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 212235, відповідно до якого поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У зв`язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 14.12.2016 року, виникла заборгованість у сумі 11985,02 дол. США, яка складається з наступного:

- 2525,60 дол. США - заборгованість за кредитом;

- 9459,42 дол. США - заборгованість по процентам за користуванням кредитом.

За рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.04.2011 року з відповідачів на користь позивача було стягнено заборгованість за кредитним договором № 212235-cred від 04.03.2008 року у розмірі 4654.06 дол. США.

В зв`язку з невиконанням боржниками рішення суду, кредитор продовжував нараховувати проценти за користування кредитними коштами.

Таким чином, позивач просить стягнути заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 4061,30 дол. США.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦПК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

У пункті 6.1 кредитного договору передбачено, що даний договір є чинним з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договором.

Відповідно до п. 2 договору поруки № 212235 від 04.03.2008 року поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, враховуючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

В зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, станом на 1 листопада 2010 року за кредитним договором утворилася заборгованість у сумі 36818,26 грн., яку рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг від 26 квітня 2011 року було стягнуто з відповідачів солідарно.

Позивач зазначає, що вищевказане рішення суду відповідачами не виконано, сума заборгованості не повернута тому він має право на нарахування відсотків за кредитним договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Якщо за рішенням суду заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні стягнута у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такі висновки наведені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (№ 14-154цс18).

Позивач після стягнення заборгованості за рішенням суду, продовжував нараховувати проценти за кредитом у визначеному договором розмірі, а не на підставі ст.. 625 ЦК України, тому за таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ст.. 257, 259 ЦК України).

Договором визначено позовну давність у п`ять років.

У випадку, коли суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, постановлюється рішення про відмову в задоволенні позову саме із цих підстав, а не через пропуск строку позовної давності. Оскільки правила про позовну давність застосовуються лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права.

Таким чином, підставою для відмови у позові є недоведеність позивачем своїх вимог.

Судовий збір слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 19, 77, 78, 79, 80, 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Позивач - акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", місце знаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, .

Відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Братський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення, а в разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17.02.2021 року.

СуддяІ.Б. Скарницька