Справа № 368/776/20
Рішення

Іменем України

"09" лютого 2021 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Назаренко А.І.

позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1

представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвоката Матюшенкова Д.В.

позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним позовом ОСОБА_2

представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвоката Лисюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Матюшенков Д.В. просять суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, обґрунтовуючи позов наступним.

02 квітня 2016 року між нею та відповідачем, ОСОБА_2 , був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу вчинено запис за № 518.

05 червня 2020 року в судовому засіданні їхній шлюб було розірвано, в попередній заяві вони дійшли згоди, що батько дитини буде допомагати матеріально без аліментів, проте ОСОБА_2 свого слова не дотримався і не допомагає взагалі.

Мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, ОСОБА_2 , матеріально їхній спільній дитині не допомагає. Участь у вихованні дитини не приймає. Вона не має можливості сама утримувати їхнього малолітнього сина ОСОБА_3 .

Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, зокрема ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Всупереч зазначеним вимогам, відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини.

Між нею та відповідачем на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання Таким чином, з положення ст. 181 Сімейного кодексу України випливає, що в разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів.

Згідно ст. 200 СК України,суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку платника аліментів.

Відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку.

Її коштів недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання неповнолітньої дитини.

Враховуючи, вищевикладене, вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Із зустрічним позовом звернувся ОСОБА_2 та його представник адвокат Лисюк О.В. просять суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі однієї четвертої всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дати подання даної заяви, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнити його від сплати судового збору, обґрунтовуючи позов наступним.

Він, ОСОБА_2 , є батьком неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Матір`ю дитини, як свідчить запис у свідоцтві про народження ОСОБА_3 , є громадянка України - ОСОБА_4 .

З матір`ю дитини, він перебував у зареєстрованому шлюбі, проте 25 травня 2020 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у цивільній справі № 760/32172/19 їхній шлюб було розірвано, відтоді разом вони не проживають, та спільного господарства не ведуть. Місце проживання дитини визначено у судовому порядку не було, і їхній син проживав почергово у нього та у дружини.

Проте, 04 квітня 2020 року за участю відповідача - ОСОБА_4 , відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинула людина. І на сьогодні, Кагарлицьким районним судом Київської області слухається кримінальне провадження № 368/445/20 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 статті 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого у стані алкогольного сп`яніння. Санкція даної статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Таким чином, на сьогодні доля відповідачки не вирішена, і питання щодо місця проживання дитини також.

Тому він звернувся до органу опіки і піклування із заявою про надання рекомендацій щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 з ним - його батьком - ОСОБА_2 .

Весь обов`язок по утриманню сина він виконував та виконує самостійно, оскільки відповідач ніде не працює.

На сьогодні малолітня дитина повністю перебуває на його утриманні.

Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідачка іншим особам аліменти не виплачує, матеріальну допомогу на утримання дитини надавати може, оскільки є особою працездатного віку без будь-яких вад здоров`я.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник адвокат Матюшенков Д.В. зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали в повному обсязі і просили у задоволенні позовних вимогах відмовити, оскільки дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні і підстав для стягнення з неї аліментів не має.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник адвокат Лисюк О.В. позовні вимоги ОСОБА_4 не визнають в повному обсязі з підстав зазначених у зустрічних позовних вимогах та просять відповіти у задоволенні позову.

Суд, вислухавши сторони та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 та відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 02.04.2016 року, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу вчинено запис за № 518 (а.с. 13).

05 червня 2020 року рішенням Солом`янського районного суду міста Києва шлюб між сторонами було розірвано. Також позивачу було відновлено дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 (а.с. 9-11).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де в графі батьки зазначено сторони, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , що видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві (а.с. 12).

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Позивач за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_6 20.11.2020 р. уклала шлюб з ОСОБА_7 , у зв`язку з чим прізвище після шлюбу стало ОСОБА_1 .

Що стосується звернення з позовом як позивача та відповідача стосовно стягнення аліментів на утримання дитини, то слід зазначити наступне.

Позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 було надано дві довідки із середньої загальноосвітньої школи № 69, а саме: № 474 від 11.11.2020 р. та № 7 від 13.01.2021 р., згідно яких вбачається, що ОСОБА_3 дійсно навчається в 4-Г середньої загальноосвітньої школи № 69 м. Києва на домашній формі навчання за своїм місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 . Всі питання щодо навчання займається мама, а батько жодної участі в навчанні не приймає.

Окрім того, позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 було надано акт № 342 від 19.10.2020 р. оцінки потреб сім`ї, в якому проведено опис проживання малолітньої дитини сторін за адресою: АДРЕСА_1 , а також зроблена оцінка навчання дитини директором школи.

Що стосується довідки наданої відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 виданої Ліщинською сільською радою № 233 від 27.08.2020 р. про те, що з ним проживає та перебуває на повному його утриманні син - ОСОБА_3 , то вона викликає сумнів, оскільки на запит суду щодо місця реєстрації відповідача ОСОБА_2 № 260/02-42 від 31.07.2020 р. було вказано, що за відомостями виконавчого комітету Ліщинської сільської ради місце проживання гр. України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване в АДРЕСА_2 з 10 серпня 1993 року по даний час за паспортом гр. України серії НОМЕР_2 , виданим 05.10.2009 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області. По місцю реєстрації гр. ОСОБА_2 не проживає.

Окрім того, під час виступів сторін було встановлено, що місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є АДРЕСА_1 за місцем проживання матері.

Що стосується обвинувального акту на ОСОБА_4 , то він ніякого відношення до вирішення питання щодо стягнення аліментів не має, тому його суд до уваги не бере.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Так, статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями ч. 2 та ч. 3 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від № 3 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.

Таким чином законодавець пов`язує момент виникнення обов`язку щодо сплати аліментів на неповнолітню чи малолітню дитину в першу чергу з моментом окремого від дитини проживання платника аліментів.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 не підлягають до задоволення і у задоволенні їх суд відмовляє.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Частиною першою статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

ОСОБА_2 є чоловіком працездатного віку. Відомостей про незадовільний стан його здоров`я відповідачем суду не надано. Крім того, ОСОБА_2 не наведено доказів на підтвердження того, що у нього є інші діти, окрім ОСОБА_3 , а також не надано доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи.

Позивачка просила суд визначити аліменти в частині від заробітку відповідача в розмірі ј частини, а судом, під час розгляду даної справи, не було встановлено обставин, за яких відповідач не може надавати матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) своїй дитині саме в такому розмірі, який (розмір) буде достатнім для утримання малолітньої дитини та сприятиме нормальній життєдіяльності дитини, і гарантуватиме дітям належний рівень життя, що повністю узгоджується з положеннями статті 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року.

При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема у статті 182 СК України частину другу викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає можливим встановити розмір аліментів в частині від заробітку відповідача та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ліщинка Кагарлицького району Київської області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, але не менш ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини - ОСОБА_1 .

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей в межах суми платежу за один місяць.

Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 768 грн. 40 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом - позивачка звернулася до суду 23.07.2020 року), оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі вищевикладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 180, 182, 184, 192 СК України ст.ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ліщинка Кагарлицького району Київської області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 23.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ліщинка Кагарлицького району Київської області, на користь держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

У задоволенні зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.02.2021 р.

Суддя І.І. Шевченко