Справа № 361/8535/19
Провадження № 2/361/365/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

21 жовтня 2021 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Бас Я.В., Латчук Д.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Колейчик Володимир Вікторович про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу, визнання недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу, визнання недійсним нікчемного правочину.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона має в Броварському районі Київської області в с. Зазим`я земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :04:010:0015, площею 2,000 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №347142 від 27.03.2009 за №13.

Звернувшись у липні 2018 року, до відповідних органів за місцем свого проживання, з метою оформити субсидію на сплату комунальних послуг, позивач дізналась, що нею начебто отримано дохід за продаж земельної ділянки, внаслідок чого в оформленні субсидії їй було відмовлено. Позивач стверджує, що належної їй земельної ділянки вона не продавала. Звернувшись до державної фіскальної служби вона дізналась код нотаріуса, а в подальшому по коду- прізвище та адресу нотаріуса, яким було засвідчено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки. Нотаріусом виявився Колейчик Володимир Вікторович - приватний нотаріус Броварського району нотаріального округу. При спілкуванні із нотаріусом останній повідомив позивача, що дана земельна ділянка була продана ОСОБА_2 , мешканцю міста Києва, з ідентифікаційним номером . Проте, дану особу позивач не знає, земельну ділянку відчужено за довіреністю, яка оформлена на невідому їй особу, яку вона ніби-то видала з метою відчуження її земельної ділянки, але жодних довіреностей, щодо розпорядження або відчуження даної земельної ділянки позивач нікому не надавала. Нотаріус також повідомив прізвище нотаріуса який оформив довіреність від її мені на іншу особи - ОСОБА_3

19 грудня 2018 року позивач звернулась із заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М з проханням надати їй копію довіреності та та пояснити яким чином оформлялась довіреність від імені позивача на ОСОБА_4 , яку вона навіть не знає, на що отримала копії Довіреності та копії паспорта ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Ознайомившись із документами позивач побачила, що паспорт ОСОБА_1 зовсім інший ніж її, фото на паспорті і підпис в паспорті не її, також відрізняється серія та номер паспорту. Проте особисті дані вказані позивача, такі як: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження та місце народження. У паспорті позивача, зазначено, що він виданий Броварським РВ ГУ МВС України в Київській області 03.02.2001 року, а паспорт особи, яка видавала себе за неї, ОСОБА_1 виданий Ніжинським МВ УМВС України в Чернігівській області 18.12.2011 року. Крім цього, дана особа використала її ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Таким чином, 26 квітня 2018 року між ОСОБА_2 (Покупець за договором) та ОСОБА_5 (Продавець за договором), яка діяла ніби то від імені позивача ( ОСОБА_1 ) на підставі Довіреності від 24.04.2018 р. посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М (номер у реєстрі нотаріальних дій - 644), був укладений договір купівлі-продажу за номером 288 посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В, предметом якого була передача земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер :04:010:0015, яка розташована за адресою: Київська обл., Броварський р-н, в с.Зазим`я (Зазимська сільська рада) у власність Покупця ОСОБА_2

25 грудня 2018 року позивач звернулась до Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою про злочин. 29 грудня 2018 року були внесені відомості про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.З ст.190 КК України та відкрито кримінальне провадження №0000801. 03.01.2019 року дану земельну ділянку було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. 18 січня 2019 року Шевченківським районним судом міста Києва винесена ухвала по справі №761/2078/19 про арешт майна (земельної ділянки). Позивача було визнано потерпілою.

У ході досудового розслідування, 16 вересня 2019 року слідчим управлінням до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Ухвалою від 19.09.2019 року по справі №761/36428/19 якою дане клопотання вирішено задовольнити та призначити по кримінальному провадженню №0000801 від 29.12.2018 року судову почеркознавчу експертизу.

03 жовтня 2019 року був зроблений висновок експерта, в якому зазначається, що підпис від імені ОСОБА_1 у довіреності ННВ №472388, посвідченої у м. Києві, Кударенко В.М, приватним нотаріусом Київського нотаріального округу, 24.04.2018 року за реєстровим номером 644 на ім`я ОСОБА_6 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Таким чином, договір купівлі-продажу від 26.04.2018 року є нікчемним через його невідповідність вимогам закону, оскільки при укладенні даного правочину було відсутнє волевиявлення сторін (ч.3 ст.203 ЦК України), а саме позивача як власника об`єкту (предмета) купівлі-продажу, це підтверджується тим, що довіреність надана від її імені на ім`я ОСОБА_6 на право відчуження земельної ділянки - нею не підписувалася. Позивач являється власником земельної ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯЗ №347142, виданий 27.03.2009 р. Управлінням земельних ресурсів у Броварському районі.

20.11.2019 року позивач звернулась до ОСОБА_2 з досудовою вимогою про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу за умови мирного вирішення даного питання. Проте відповідь не надійшла. Таким чином між позивачем та відповідачем існує спір, щодо даного правочину.

19 грудня 2019 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судовий розгляд на 26 лютого 2020 року.

10 вересня 2020 року до участі у справі було залучено третю особу приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити.

Відповідач, будучи повідомленим належним чином, в судове засідання не з`явився, відзив чи заперечення на позовну заяву не подав.

За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вислухавши представника відповідача, становивши обставини у справі, виниклі правовідносини, дослідивши письмові докази у справі, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №347142 від 27.03.2009 за №13 є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :04:010:0015, площею 2,000 га, яка знаходиться в Броварському районі Київської області в с. Зазим`я (а.с. 14-15).

У липні 2018 року позивач дізналась, що 26 квітня 2018 року на підставі довіреності від 24.04.2018 року, виданої ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться в Броварському районі Київської області в с. Зазим`я між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 17-18, 28-29,30-34).

26 квітня 2018 року між ОСОБА_2 (покупець за договором) та ОСОБА_5 (продавець за договором), яка діяла ніби то від імені позивача ( ОСОБА_1 ) на підставі Довіреності від 24.04.2018 р. посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М (номер у реєстрі нотаріальних дій - 644), був укладений договір купівлі-продажу за номером 288 посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В, предметом якого була передача земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер :04:010:0015, яка розташована за адресою: Київська обл., Броварський р-н, в с.Зазим`я (Зазимська сільська рада) у власність Покупця ОСОБА_2 .

Проте позивач не знає ОСОБА_4 і довіреність на продаж своєї земельної ділянки їй не надавала. Паспорт на ім`я ОСОБА_1 , доданий до довіреності зовсім інший ніж власний позивача, а саме: серія і номер паспорта, фото і підпис, а також ким виданий та дата видачі - різні, а прізвище, ім`я та по батькові, дата народження та місце народження - однакові. Також ідентичними є ідентифікаційні коди (а.с.7-9, 10, 19-20).

25 грудня 2018 року позивач звернулась до Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою про злочин. 29 грудня 2018 року були внесені відомості про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.3 ст.190 КК України та відкрито кримінальне провадження №0000801. 03.01.2019 року дану земельну ділянку було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. 18 січня 2019 року Шевченківським районним судом міста Києва винесена ухвала по справі №761/2078/19 про арешт майна (земельної ділянки). Позивачку ОСОБА_1 було визнано потерпілою (а.с. 22-23, 24).

У ході досудового розслідування, 16 вересня 2019 року слідчим управлінням до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Ухвалою від 19.09.2019 року по справі №761/36428/19 якою дане клопотання вирішено задовольнити та призначити по кримінальному провадженню №0000801 від 29.12.2018 року судову почеркознавчу експертизу (а.с. 35-38, 39-40).

Згідно висновку експерта №17-3/1533 від 03.10.2019 року, підпис від імені ОСОБА_1 в довіреності ННВ №472388, посвідченої приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кударенко В.М. від 24.04.2018 року за реєстровим номером 644 на ім`я ОСОБА_6 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 41-51).

Таким чином, договір купівлі-продажу від 26.04.2018 року є нікчемним через його невідповідність вимогам закону, оскільки при укладенні даного правочину було відсутнє волевиявлення сторін (ч.3 ст.203 ЦК України), а саме позивача ОСОБА_1 , як власника об`єкту (предмета) купівлі-продажу, це підтверджується тим, що довіреність надана від її імені на ім`я ОСОБА_6 на право відчуження земельної ділянки - нею не підписувалася. Позивач являється власником земельної ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯЗ №347142, виданий 27.03.2009 р. Управлінням земельних ресурсів у Броварському р-ні.

Відповідно ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (статті219, 220, 224 ЦК України, тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України, тощо).

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до частин 1, 2 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: ?кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15,16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину?.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що визнання нікчемного правочину недійсним ?не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину?.

Належним способом захисту у подібному випадку є саме визнання відповідного права (пункт і частини другоїстатті 16 ЦК України) або застосування наслідків недійсності правочину.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилалась на те, що Договір купівлі-продажу від 26.04.2018 року є нікчемним через його невідповідність вимогам закону, оскільки при укладенні даного правочину було відсутнє волевиявлення сторін (ч.3 ст.203 ЦК України), а саме позивача як власника об`єкту (предмета) купівлі-продажу, це підтверджується тим, що довіреність надана від її імені на ім`я ОСОБА_6 на право відчуження земельної ділянки - нею не підписувалася.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Судом встановлено, що оспорюваний правочин - Договір купівлі-продажу від 26.04.2018 року є нікчемним через його невідповідність вимогам закону, оскільки при укладенні даного правочину було відсутнє волевиявлення сторін (ч.3 ст.203 ЦК України), а саме позивача як власника об`єкту (предмета) купівлі-продажу, це підтверджується тим, що довіреність надана від її імені на ім`я ОСОБА_6 на право відчуження земельної ділянки - нею не підписувалася, що підтверджується висновком експерта №17-3/1533 від 03.10.2019 року. Позивач являється власником земельної ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯЗ №347142, виданий 27.03.2009 р. Управлінням земельних ресурсів у Броварському р-ні.

У зв`язку з цим вимоги позову про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу, визнання недійсним нікчемного правочину, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею судових збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 81, 141, 264, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 квітня 2018 року, кадастровий номер :04:010:015, площею 2,000 га, яка розташована за адресою Київська область, Броварський район, Зазимська сільска рада, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, зареєстрований в реєстрі за № 288 - недійсним.

Витребувати від ОСОБА_2 земельну ділянку кадастровий номер :04:010:015, площею 2,000 га, яка розташована за адресою Київська область, Броварський район, Зазимська сільска рад на користь ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.