ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7675/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Шаповалової К.В.

за участі

секретаря судових засідань Радченка А.О.

позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дарницького районного суду міста Києва (вул. О. Кошиця, 5а) у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Просто-Страхування» про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 16 квітня 2021 року в с. Щасливе Бориспільського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Honda Civic" д.н.з. НОМЕР_1 , яка належить позивачу у справі та автомобіля "Chevrolet" д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 . Останню було визнано винною у вчиненій ДТП. Матеріальний збиток заподіяний автомобілю "Honda Civic" склав 207 963, 24 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ "Просто-страхування". В свою чергу дана страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 100 677, 32 грн. Позивач звертається до суду з метою стягнення з відповідача решти суми відновлюваного ремонту автомобіля, а саме 107 285, 92 грн. Окрім того позивач просить стягнути на свою користь кошти за завдану їй моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. Загалом позивач просить стягнути з відповідача 207285,92 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 липня 2021 року цивільну справу № 753/14215/21 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 19 липня 2021 року.

03 серпня 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою суду від 9 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд на 19 жовтня 2021 року.

У судове засідання 19 жовтня 2021 року з`явилась позивачка та надала усні пояснення щодо предмету та підстав позову, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка та представник третьої особи у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Розгляд справи було відкладено на 29 листопада 2021 року.

21 жовтня 2021 року до суду від третьої особи надійшла заява про можливість розгляду справи у відсутність їх представника.

26 листопада 2021 року позивачкою суду було надіслано копії виписки з амбулаторної картки ОСОБА_1 за період з 1 жовтня 2020 року по 24 листопада 2021 року, копію виписки з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 , копію виписки з амбулаторної картки ОСОБА_1 за період з 11 липня 2019 року по 1 липня 2020 року.

У судовому засіданні 29 листопада 2021 року позивачка підтримала свої вимоги та просила суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, повістки, ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, адресована відповідачу повернулася до суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Процесуальні документи, позовна заява з додатками та судові повістки надсилались відповідачу на адресу місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Позивач у позовній заяві вказував про можливість розгляду справи за відсутності його представника у спрощеному провадженні.

Враховуючи, що було вжито всіх необхідних заходів для повідомлення відповідача, проте вона в судове засідання так і не з`явилася, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов до наступного висновку.

16 квітня 2021 року о 10:15 год. в с. Щасливе Бориспільського району Київської області по вул. Перспективна, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом, автомобілем марки «CHEVROLET», д.н.з. НОМЕР_2 , при виїзді на нерегульоване перехрестя не надала перевагу в русі автомобілю «HONDA» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 (чоловіка позивачки), який рухався по головній дорозі. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2021 року ОСОБА_2 було визнано винною у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили.

У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.

В силу статті 5 зазначеного вище Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «HONDA» д.н.з. НОМЕР_1 на праві власності зареєстрований за позивачем ОСОБА_1 .

Станом на час ДТП відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Просто-Страхування» відповідно до поліса № АР/4532781, який був дійсним станом на 16 квітня 2021 року.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із пунктом 34.1 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з положенням пункту 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до вимог пункту 36.4. статті 36 зазначеного вище Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

19 квітня 2021 року позивач звернувся до третьої особи із відповідною заявою про страхове відшкодування.

На замовлення страхової компанії ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, про що складений відповідний звіт про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 26 квітня 2021 року № 10950.

Відповідно до вказаного звіту встановлено, що внаслідок ДТП, що мало місце 16 квітня 2021 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «HONDA» д.н.з. НОМЕР_1 становить 425027,57 грн, вартість матеріального збитку становить 207963,24 грн.

Третьею особою ПАТ «Просто-Страхування» 8 червня 2021 року на рахунок позивачки було перераховано 101183,24 грн. страхового відшкодування на ремонт автомобіля «HONDA» д.н.з. НОМЕР_1 .

Звертаючись із позовними вимогами, до відповідачки, позивач зазначає, що, відповідно до звіту про оцінку вартості збитку заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 26 квітня 2021 року № 10950 вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу «HONDA» д.н.з. НОМЕР_1 становить 207963,24 грн. Оскільки страхова компанія сплатила позивачці кошти в розмірі 100677,32 грн, позивач просила суд стягнути з відповідачки у відшкодування майнової шкоди - 107285,92 грн (різницю між матеріальним збитком та сумою страхового відшкодування).

Верховний Суд у постанові від 4 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача. Позивачу було виплачено 101183,24 грн страхового відшкодування. Вказаний доказ відповідачем не спростований, а тому суд приймає до уваги, що позивачу було виплачено саме 101183,24 грн страхового відшкодування.

Позивачем помилково було визначено у позовній заяві про сплату страховою компанією страхового відшкодування у розмірі 100677,32 грн, оскільки як вбачається із довідки про зарахування коштів на рахунок позивача 505,92 грн становить комісія банку за зарахування коштів на картку позивача від суми 101183,24 грн. Крім того, факт перерахування страхового відшкодування саме в сумі 101183,24 підтверджується платіжним доручення від 8 червня 2021 року № 9876, копія якого була надана суду позивачкою.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2.4 зазначеної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з пунктом 2.3 Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.

Тому при визначені розміру страхового відшкодування страховик зобов`язаний врахувати коефіцієнт фізичного зносу, у зв`язку із чим страховик обмежений щодо виплати розміру страхового відшкодування, зокрема, вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У даному випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15 зроблено висновок проте, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої незважаючи на те, що збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Аналогічні висновки, викладеного Верховним судом у постановах від 14.02.2018 у справі №754/1114/15-ц, від 13.06.2019у справі №370/2787/18, від 30.10.2019 у справі №753/4696/16-ц, від 21.02.2020 у справі №755/5374/18, та від 22.04.2020 у справі №756/2632/17.

Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, позивач правомірно звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, оскільки у нього виникло право на відшкодування шкоди, а саме різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

З урахуванням вищевказаного, з огляду на розмір виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, суд вбачає достатньо правових підстав для часткового задоволення позовних вимог до відповідача про стягнення майнової шкоди та приходить до висновку, що така вимога підлягає задоволенню в розмірі 106780 грн (207 963,24 грн. матеріальний збиток - 101183,24 грн страхове відшкодування).

Відповідачем суду не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на спростування позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, заподіяної винуватцем ДТП у розмірі 100000 грн., суд дійшов наступного висновку.

Як роз`яснено у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого (наприклад, ст.47 Закону України "Про телебачення і радіомовлення".

Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З урахуванням наведених положень норм чинного законодавства та встановлених судом обставин, суд вважає, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку зі знищенням транспортного засобу, і грошовий вираз такої шкоди має бути стягнутий з відповідача, як особи що несе відповідальність за завдання шкоди винуватцем ДТП.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Ставлячи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивачем зокрема зазначено, що вона купувала вказаний автомобіль для того, щоб безперешкодно пересуватись містом, оскільки має певні захворювання.

Так, відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної установи від 8 липня 2020 року № 444001 ОСОБА_1 з 2018 року є інвалідом 3 групи, а також має захворювання з враженням опорно-рухового апарату.

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації позивача від 8 липня 2020 року № 649 позивачу встановлено обмеження до пересування та трудової діяльності та призначено додатковий допоміжний засіб пересування у вигляді палиці.

Як зазначила позивачка, пошкодження транспортного засобу завдало їй значної моральної шкоди, оскільки через наявні карантинні обмеження у країні та через захворювання опорно-рухового апарату вона не може користуватись громадськім транспортом, змушена у крайніх випадках та за крайньої потреби користуватись послугами таксі. Також обмежена у можливості здійснення покупки продуктів харчування за нормальними цінами, бо не може дістатись самостійно, без автомобіля до гіпермаркетів, та змушена купувати продукти у магазині поблизу дома, де ціни в декілька разів вищі. Також позивачка вказала, що через відсутність автомобіля вона не може нормально та повноцінно виконувати трудові обов`язки оскільки її спосіб пересування до місця роботи утруднено. Вона була переведена на 0,5 ставки, що також вплинуло на дохід її родини. Чоловік у неї пенсіонер. Все зазначене призвело до порушення нормальних ритмів життя та до нормальних професійних зв`язків та необхідність докладання додаткових зусиль для організації життя, що в свою чергу додатково вплинуло на емоційний стан позивачки та завдало душевних страждань.

Визначаючи розмір відповідного відшкодування, суд приймає до уваги посилання позивача на те, що автомобіль був значно пошкоджений в результаті ДТП, неможливість використовувати автомобіль призвела до життєвих незручностей та необхідності, з огляду на існування карантинних обмежень у країні, витрачати додаткові зусилля на пересування по місту з використанням служби таксі, також суд враховує інформацію, що викладена у виписці з амбулаторної картки № 99 за період з 9 жовтня 2020 року по 11 листопада 2021 року, зокрема наявність у позивачки посттравматичного деформуючого артрозу лівого гомілковостопного суглобу, варикозної хвороби нижніх кінцівок, лімфостаз лівої гомілки та стопи; відомості з виписки з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 , копію виписки з амбулаторної картки ОСОБА_1 за період з 11 липня 2019 року по 1 липня 2020 року.

У зв`язку із цим суд враховує глибину душевних страждань і переживань позивачки, при цьому, дотримуючись принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди у сумі 100000 грн до 30000 грн.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України - у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі положень статті 141 ЦПК України суд визначає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1367,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 83, 84, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Просто-Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди, що завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 106780 грн, моральної шкоди в розмірі 30000 грн та судовий збір в розмірі 1367,80 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

Повний текст рішення суду складено 10 грудня 2021 року.

Суддя К.В. Шаповалова