Справа № 501/3301/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Чорноморськ

Суддя Іллічівського міського суду Одеської області Тюмін Ю.О.

Позивач ОСОБА_1 .

Відповідач Державне підприємство «Чорноморсько виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів»..

Вимоги позивача:

- стягнути з ДП «Чорноморсько виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» на користь ОСОБА_1 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 13250,82 грн., інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 97826,49 грн.;

- стягнути з ДП «Чорноморсько виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 40000,0 грн.

- стягнути з ДП «Чорноморсько виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір.

Стислий виклад позиції позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Приморського районного сулу м.Одеса від 03.06.2005 р. по справі 2-3526/05 був задоволений його позов до відповідача та з останнього стягнуто на його користь суму заборгованості в іноземній валюті за харчування (замість добових) у розмірі 30238,50 грн. та моральну шкоду у розмірі 1500,0 грн. Постановою державного виконавця відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області виконавчий документ по вказаній справі був повернений у зв`язку з накладенням мораторію на реалізацію предмета стягнення. Рішення суду було виконано частково в частині стягнення 30238,50 грн., а в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 1500,0 грн., станом на 17.09.2020р. р., не виконане в зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить суд задовольнити позов.

Процесуальні дії у справі.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження відповідача за адресою: Одеська область, м.Чорноморськ, с-ще Олександрівка, вул.Содоремонтна, 35.

На підставі ст. 190 ЦПК України копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів надсилалася відповідачу в порядку, встановленому статтею 272 ЦПК України рекомендованим листом з повідомленням про вручення за зареєстрованим місцем знаходження відповідача.

Однак, поштове відправлення повернулося до суду не врученим з відміткою відділення поштового зв`язку на конверті «адресат відсутній за вказаною адресою». Дата на штампі відділення поштового зв`язку зазначена «28.01.2021 р.».

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В силу наведених вимог п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, якими суд керується на підставі ч. 1 ст. 190 ЦПК України, днем вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та копіями доданих до неї документів є 28.01.2021 року.

Такі обставини свідчать про те, що відповідач належним чином був повідомлений про наявність судового провадження відносно нього.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось, оскільки розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

03.06.2005 р. Приморський районний м.Одеса постановив рішення у справі 2-3526/05 яким стягнув з ДП «Чорноморсько виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» на користь ОСОБА_1 заборгованість в іноземній валюті за харчування (замість добових) у розмірі 30238,50 грн. та моральну шкоду у розмірі 1500,0 грн. (а.с.8).

Відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Одеській області була винесена постанова ВП №57884669 від 07.05.2019 р. про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.10).

В постанові зазначено, що виконавчий документ №2-3226/05, який виданий Приморським районним судом м.Одеса частково виконаний в частині стягнення з відповідача на користь позивача 30238,50 грн., в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 1500,0 грн. не виконано.

Повернення виконавчого документа стягувачу обґрунтовано тим, що відповідно до ст.1 ЗУ «Про ведення мораторію на примусову реалізацію майна» встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських т товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків. У зв`язку з чим стягнення на майно боржника за іншими виплатами законом заборонено.

Таким чином, відповідач не виконав рішення Приморського районного суд м.Одеса в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 1 500 грн, а рішення в частині стягнення 30 238,50 грн. виконано зі спливом 14 років.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що рішенням Приморського районного суду м.Одеса з відповідача на користь позивача стягнуто матеріальну шкоду в сумі 30 238,50 грн. та моральну шкоду у розмірі 1500 грн. і таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов`язанням, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання.

Строк несвоєчасного виконання судового рішення про стягнення 30238,50 грн. складає 5055 днів з 04.07.2005 року день набрання рішенням законної сили по 07.05.2019року - день повернення виконавчого документа стягувачу.

Позивачем був наданий розрахунок компенсації 3 % річних за несвоєчасне виконання рішення суду в частині стягнення 30238,50 грн. за період з 04.07.2005 року по 07.05.2019 року:30238,50 грн. х 3% х 5055 (днів):365:100=12563,47 грн.

Позивачем при математичному розрахунку невірно було зазначено сум 3 % річних за вказаний період а саме вказана сума 12565,96 грн.

Позивачем був наданий розрахунок компенсації 3 % річних за несвоєчасне виконання рішення суду в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 1500,0 грн. за період з 04.07.2005 року (день набрання рішенням законної сили) по 17.09.2020р. (день пред`явлення позову) , всього 555 днів -1500,0 грн. х 3% х 5555 (днів):365:100=684,86 грн.

Таким чином загальна сума 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання становить 13248,33 грн.

Ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (постанова ВСУ від 30.01.2019р. у справі 922/175/18)

Позивач не надав суду розрахунок нарахування інфляційних втрат, складений у відповідності до зазначених вимог, а зазначив лише підсумкові суми інфляційного збільшення 93098,38 грн. та 4728,11 грн., що не може бути визнано судом як належним обґрунтуванням розміру цієї позовної вимоги, у зв`язку з чим позов в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 97826,49 грн. не підлягає задоволенню.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 40000,0 грн. та свою вимогу обґрунтовує тим, що відповідач в добровільному порядку не виконує рішення суду 15 років, що є неприпустимим.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Ураховуючи тривалість невиконання рішення суду (15 років) та з урахуванням вимог розумності і справедливості суд вважає, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 10 000 грн.

Ч.1 ст.141 ЦПК України передбачає, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1510,0 грн. (а.с.1 )

Враховуючи, що позов має бути задоволений частково, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 232,36 грн.

Керуючись ст. ст. 274, 279, 263 266 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Чорноморсько виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» про стягнення коштів.

Стягнути з Державного підприємства «Чорноморсько виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» на користь ОСОБА_1 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 13248,33 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000,0 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Чорноморсько виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 232,36 грн.

Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 97826,49 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ., НОМЕР_1 .

Відповідач Державне підприємство «Чорноморсько виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів», місцезнаходження:Одеська область, м.Чорноморськ, с-ще Олександрівка, вул.Содоремонтна, 35, .

Суддя Ю.О. Тюмін