Справа № 442/7688/21
Номер провадження 2-з/438/15/2021
УХВАЛА

10 грудня 2021 року м. Борислав

Суддя Бориславського міського суд Львівської області Хемич О.Б., розглянувши у в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

встановив:

Заявник ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову у цивільній справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. У заяві просить забезпечити позов шляхом арешту на все рухоме та нерухоме майно і грошові кошти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Мотивуючи заяву, заявник зазначив, що до Бориславського міського суду Львівської області подано позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 273827,49 грн., тому є необхідність у накладенні арешту на все рухоме та нерухоме майно і грошові кошти ОСОБА_2 . Без вжиття цих заходів забезпечення позову може бути істотно ускладнено ефективний захист його порушених прав або інтересів, а також призведе до неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7 ЦПК України.

Враховуючи, що розгляд зазначеної справи здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення позову.

Крім цього, в силу вимог ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 р. надано роз`яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 273827,49 грн. і тому просить з метою захисту його прав як позикодавця накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно і грошові кошти ОСОБА_2 .

Однак, заявник ОСОБА_1 , просячи накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 не надав доказів належності відповідачу на праві власності будь-якого майна, а також його вартості. Крім цього, не вказав доказів про наявність відритих рахунків у банках на ім`я ОСОБА_2 .

Крім того, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем позовними вимогами, однак як зазначено у заяві ціна позову складає 273827,49 грн., вартість всього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_2 , на яке просять накласти арешт, не зазначена заявником, тому суд позбавлений можливості перевірити співмірність позовних вимог із запропонованим заходом забезпечення позову.

Відтак, розглядаючи заяву, суд вважає, що заявником не наведено достатніх підстав для забезпечення позову, обґрунтування необхідності його застосування, до заяви не надано документи, які підтверджують право власності (свідоцтво про право власності чи інше) відповідача на майно щодо якого необхідно вжити заходи забезпечення позову, не вказано на які саме рахунки необхідно накласти арешт та у якій кількості відповідно до заявлених вимог, не надано доказів на підтвердження наміру відповідача ОСОБА_2 навмисно ухилитися від виконання рішення суду, не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду чи призведе до порушення прав позивача.

Ураховуючи вищевикладене, оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимоги заявника не знайшли своє підтвердження, тому заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.149-153, 260 ЦПК України, суддя

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.Б Хемич