П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року місто Київ

справа № 753/10431/19

провадження №22-ц/824/12357/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Голос.ua»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 2 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Мицик Ю.С.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Голос.ua» про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7», яка ІНФОРМАЦІЯ_1 о 16:52 була опублікована на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_5 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6, містить інформацію, що безпосередньо стосується ОСОБА_1 , є такою, що розміщена на відповідному веб-сайті у відкритому доступі в мережі інтернет, що свідчить про те, що з моменту її опублікування інформація, яка міститься в зазначеній статті, є публічно доступною, і з нею могла ознайомитися та ознайомилася необмежена кількість людей.

Поширена інформація є недостовірною, негативною та порушує права позивача. Інформація щодо ОСОБА_1 , яка не підтверджена відповідачами під час такого поширення та спростована самим позивачем, є необґрунтованою, та такою, що не відповідає дійсності, а тому є недостовірною.

Поширивши дану інформацію, відповідачі абсолютно безпідставно, без достатнього фактичного підґрунтя охарактеризували ОСОБА_1 , який є чесною, порядною, ввічливою, інтелігентною, законослухняною, освіченою людиною, особою, яка веде громадську та політичну діяльність, яка входить до складу політичної партії «Регіони вперед», яка у дійсності не зареєстрована у встановленому законом порядку, та здійснює заяви, коментарі та повідомлення у якості лідера та/чи першого заступника голови неіснуючої партії, що безсумнівно породжує у людей, які ознайомилися з поширеною інформацією, асоціації будь-якої діяльності ОСОБА_1 з неіснуючою політичною партією «Регіони вперед».

Крім того, власники веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_5/ видали за слова ОСОБА_1 інформацію, яку він ніколи не поширював, та поширили недостовірну інформацію, яка не відповідає дійсності, від його імені, чим ввели в оману осіб, які ознайомилися з такою поширеною інформацією, а також беззаперечно порушили особисті немайнові права позивача на повагу до його гідності та честі, недоторканості його ділової репутації.

Поширена інформація має бути видалена протягом 10 днів з моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі, а резолютивна частина рішення розміщена на веб-сайті.

Поширенням недостовірної інформації позивачу заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 100000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 2 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що поширена відповідачами інформація є дослівно відтвореною з посиланням на джерело «Регионы Вперед». Посилання відповідача у тексті оспорюваної статті на інший засіб масової інформації не є правовою підставою для звільнення його від відповідальності за поширення недостовірної інформації щодо позивача, оспорюваний текст викладений у прямій мові та від імені позивача, що не є цитуванням інформації.

Крім того, поширена інформація не є оціночними судженнями, не є критикою, ні суб`єктивною думкою автора публікації, а є цитуванням слів, які позивач ніколи не висловлював.

Висновок експерта є необ`єктивним, адже оспорювана інформація досліджувалась без врахування факту її недостовірності. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.09.2019 року встановлений факт щодо недостовірності інформації про існування політичної партії «Регіони вперед», входження позивача до керівництва партії. Отже ці обставини є преюдиційними.

З огляду на викладене, суд прийшов до помилкових висновків про те, що відсутні підстави для задоволення позову, зокрема і в частині вимог про відшкодування моральної шкоди.

Відзиви на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк від відповідачів не надходили.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений, направив до суду заяву, в який просив розглянути справу без його участі та участі його представника на підставі наявних матеріалів ( т.2 а.с.43).

Представник відповідачів адвокат Івасюк І.Ю. проти апеляційної скарги заперечувала і просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення представника відповідачів, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/1469/19 встановлено факт недостовірності інформації, що була поширена в мережі Інтернет на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_8 про існування політичної партії «Регіони вперед», головний офіс якої розташований за адресою: 01011, м. Київ, вул. Московська, 29А, до складу якого входить ОСОБА_1 , та факт недостовірності інформації, що була поширена в мережі Інтернет на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_8 про входження ОСОБА_1 до керівних політичної партії "Регіони вперед" та зайняття ОСОБА_1 посади першого заступника голови політичної партії "Регіони вперед".

Відповідачі дослівно відтворили інформацію про позивача з посиланням на джерело « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що підтверджується роздруківкою із сайту ІНФОРМАЦІЯ_8.

В статті під назвою " «ІНФОРМАЦІЯ_9», за посиланням на сайті: ІНФОРМАЦІЯ_6, яка опублікована ІНФОРМАЦІЯ_1 о 16:52 міститься посилання на інший засіб масової інформації, який поширив таку інформацію: "Об этом сообщается на сайте «Регионы Вперед».

Так на сайті "«Регионы Вперед»" за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 / ІНФОРМАЦІЯ_10 була опублікована аналогічна стаття ІНФОРМАЦІЯ_9.

Факт поширення відповідачами в мережі Інтернет на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_5 вказаної статті відповідачі не заперечували.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 264 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі не є авторами інформації, яку просить спростувати позивача, відповідачі здійснили передрук оспорюваної інформації, надавши його читачам як дослівне відтворення з посиланням на джерело походження такої інформації. Оскільки відповідачі відтворили інформацію, раніше розміщену іншим засобом масової інформації, тому вони не можуть нести відповідальність за достовірність даної інформації.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Положеннями статті 201 Цивільного кодексу України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади

і незалежно від кордонів.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку ( п. 1).

Відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію (п.5).

Статтею 21 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, вільне використання, тобто без згоди автора (чи іншої особи, яка має авторське право), але з обов`язковим зазначенням імені автора і джерела запозичення, зокрема, відтворення у пресі, публічне виконання чи публічне сповіщення попередньо опублікованих у газетах або журналах статей з поточних економічних, політичних, релігійних та соціальних питань чи публічно сповіщених творів такого ж самого характеру у випадках, коли право на таке відтворення, публічне сповіщення або інше публічне повідомлення спеціально не заборонено автором.

Відповідно до статті 35 Закону України "Про інформаційні агентства», інформаційне агентство, суб`єкти діяльності інформаційних агентств не несуть відповідальності за розповсюдження інформації, яка не відповідає дійсності, принижує честь і гідність громадян та організацій, порушує їх права і законні інтереси або являє собою зловживання свободою діяльності інформаційних агентств і правами журналіста, якщо ця інформація одержана від інших інформаційних агентств або засобів масової інформації і є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих цими агентствами чи засобами масової інформації, та якщо вони були спростовані відповідно до статті 33 цього Закону.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 753/338/19 зазначив, що пунктом 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» передбачено, що журналіст зобов`язаний подавати для публікації об`єктивну і достовірну інформацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 цього Закону, якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов`язана на вимогу заявника опублікувати їх спростування.

Згідно з положеннями ст. 42 зазначеного Закону редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян, зокрема, якщо ці відомості є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим ЗМІ з посиланням на нього.

У наведених випадках засоби масової інформації звільняються лише від обов`язку щодо відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки спростування поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, тому що не має компенсаційного та майнового характеру, то на засоби масової інформації може бути покладено обов`язок опублікувати спростування.

Звернувшись з даним позовом, ОСОБА_1 зазначав, що відповідачі поширили недостовірну інформацію щодо нього у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_9», яка ІНФОРМАЦІЯ_1 о 16:52 була опублікована на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_5 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5/і/ НОМЕР_1 з посиланням у тексті оспорюваної статті на інший засіб масової інформації. При цьому факт щодо недостовірності інформації, поширеної відповідачами, встановлений рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.09.2019 року.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 , відповідачі не оспорювали факту поширення проти останнього інформації, проте вказували, що дослівно відтворили інформацію про позивача з посиланням на джерело « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що підтверджується роздруківкою із сайту ІНФОРМАЦІЯ_8, унаслідок чого не несуть відповідальності відповідно до норм чинного законодавства.

Згідно з ч. 4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практикою Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 15.07.2010 у справі № 16695/04 «Газета «Україна-Центр» проти України», було встановлено порушення ст. 10 Конвенції, оскільки втручання в право підприємства-заявника на свободу вираження поглядів, гарантоване п.1 ст.10 Конвенції, не може вважатися необхідним у демократичному суспільстві (пп. 50-55 рішення); національним судом не враховано те, що розповсюджена підприємством-заявником інформація вже була публічною; підприємство-заявник нейтрально й точно передало у відповідній статті зміст обвинувачення, висунутого відносно позивача під час прес-конференції.

До того ж, повідомлення новин, засноване на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль "сторожового пса суспільства" (рішення у справі "The Observer and The Guardian v. the United Kingdom", від 26 листопада 1991 року, п. 59, Series A no. 216). У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин (рішення у справі "Педерсен і Баадсгаард проти Данії" (980_247), зазначене вище, п.77; рішення у справі "Торгейр Торгейрсон проти Ісландії" (Thorgeir Thorgeirson v. Iceland"), від 25 червня 1992 року, п. 65, Series A, no. 239; і рішення у справі "Джерсільд проти Данії", зазначене вище, п. 35).

Встановлено, що стаття під назвою " «ІНФОРМАЦІЯ_9», за посиланням на сайті: ІНФОРМАЦІЯ_6, яка опублікована відповідачами 16 березня 2019 року о 16:52 містить посилання на інший засіб масової інформації, який поширив таку інформацію: "Об этом сообщается на сайте «Регионы Вперед», яка опублікована ІНФОРМАЦІЯ_10 - стаття: ІНФОРМАЦІЯ_9.

Отже, поширена відповідачами інформація, вже була публічною і була відтворена ними дослівно.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.09.2019 року в справі № 369/1469/19 за позовом ОСОБА_1 встановлено факт недостовірності інформації, що була поширена в мережі Інтернет на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_8, у спростуванні інформації про висловлення ОСОБА_1 будь-якої позиції, думки чи міркування та здійснення будь-якої публічної, громадської та політичної діяльності від імені та в інтересах політичної партії «Регіони вперед» відмовлено.

Указане рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про спростування інформації, останнім не оскаржено.

Таким чином, відповідачі відтворили інформацію, раніше розміщену іншим засобом масової інформації, яка судовим рішенням визнана недостовірною, а тому вимоги про покладення обов`язку на відповідачів у даному провадженні про визнання інформації недостовірною, як і її спростування, є безпідставними.

Зважаючи на ту обставину, що відповідачі, як особи, які дослівно відтворили матеріали, опубліковані іншим друкованим ЗМІ з посиланням на нього, звільняються від обов`язку щодо відшкодування збитків та моральної шкоди, то і у вказаній частині вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 13 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус