Справа № 463/3434/18
Провадження № 2/463/812/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: Онишкевича О.І.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представників відповідачів: Сороки О.Є.,

Алєксєєва В.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

позивач звернувся до суду з позов до відповідача ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_4 про стягнення з відповідача 188 844,11 гривень майнової шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою.

Позов мотивує тим, що 27 травня 2017 року у м. Львові на пр. Червоної Калини, 61 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «BМW», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого автомобілі отримали пошкодження. Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 2 жовтня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, рішення суду набрало законної сили. Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закрито у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Враховуючи, що завдана майнова шкода відповідачем не відшкодована, то на підставі ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України ОСОБА_2 просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 20 липня 2018 року позов прийнято до розгляду суддею Мармашем В.Я., відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 2 листопада 2018 року позов задоволено та стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 188 844,11 гривень відшкодування майнової шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 1 889 гривень судового збору. Зобов`язано ОСОБА_2 після виплати йому ОСОБА_3 повної вартості автомобіля, який визнано судом фізично знищеним, передати відповідачу залишки автомобіля марки ВМW, д.н.з. НОМЕР_2 , з правом переоформлення на відповідача права власності на автомобіль ВМW, д.н.з. НОМЕР_2 .

9 серпня 2019 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_3 та його представника адвоката Сороки О.Є. про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою суду від 12 серпня 2019 року прийнято до розгляду заяву про перегляд заочного рішення суду та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 16 вересня 2019 року скасовано заочне рішення від 2 листопада 2019 року та призначено справи до судового засідання.

9 жовтня 2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_3 , відповідно до якого в задоволені позову просив відмовити, оскільки позивач не є власником транспортного засобу «BМW», д.н.з. НОМЕР_2 , довіреність на керування автомобілем не є підтвердженням права власності на такий. Вважає, що відсутні належні докази визначення вартості заподіяної шкоди. Крім того, вказує, що 27 березня 2017 року між ПрАТ «СК «Перша» та ПП «Євро-Транс-Захід» укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, де видано поліс № АК/5892509 відповідно до якого транспортний засіб «Мерседес-Бенц Е220» р.н. НОМЕР_1 є забезпечений. Розмір страхової суми згідно полісу становить 100 000 гривень, а тому на вказану суму ОСОБА_3 є неналежним відповідачем. Повідомленням № 924 вих.№1655 від 10 вересня 2019 року ПрАТ «СК «Перша» повідомило, що страховику стало відомо про дорожньо-транспортну пригоду в день її настання 27 травня 2017 року зі дзвінка ОСОБА_5 .

20 листопада 2019 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» в його користь 100 000 гривень страхового відшкодування матеріальної шкоди за пошкодження транспортного засобу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 27 травня 2017 року. Крім того, просить стягнути з ОСОБА_3 88 844,11 гривень майнової шкоди спричиненої 27 травня 2017 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_3 .

Заяву додатково мотивує тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 була на час дорожньо-транспортної пригоди застрахована у ПрАТ «СК «Перша» згідно з полісом від 28 березня 2017 року № АК/5892509, з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну третіх осіб, в розмірі 100 000 гривень та франшизою - нуль. При цьому, виплата страхового відшкодування, не звільняє відповідача ОСОБА_3 від обов`язку відшкодувати потерпілому шкоду в розмірі різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Як на підставу задоволення вимог посилався на положення ч. 2 ст. 11, ст. 87, 386, 395, 396, 979, 1194 ЦК України, ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

20 листопада 2019 року суддею Мармашем В.Я. подано заяву про самовідвід, яка ухвалою суду від 20 листопада 2019 року була задоволена.

Автоматизованою системою документообігу суду 22 листопада 2019 року для розгляду даної справи визначено суддю Стрепка Н.Л.

Ухвалою суду 25 листопада 2019 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди прийнято до провадження суддею Стрепком Н.Л. і призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 17 січня 2020 року прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог, яка надійшла на адресу суду 20 листопада 2019 року та залучено в якості співвідповідачі до участі в справі Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша».

17 лютого 2020 року на адресу суду надійшов відзив від представника ПрАТ «СК «Перша» Алєксєєва В.В. відповідно до якого в задоволені позову просив відмовити, оскільки позивач до страховика звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування більше як через два роки після дорожньо-транспортної пригоди, а саме 29 жовтня 2019 року, що є підставою для відмови у виплаті на підставі п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки річний строк на звернення про виплату страхового відшкодування поновленню не підлягає. Страхова компанія повідомила позивача про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування. Крім того вказує, що невчасне звернення до страховика позбавило можливості останнього оглянути транспортний засіб і визначити розмір страхового відшкодування.

В судовому засіданні 20 лютого 2020 року витребувано для огляду з Сихівського районного суду м. Львова адміністративну справу № 464/4915/17, яка надійшла на адресу суду 6 березня 2020 року.

Ухвалою суду 14 травня 2020 року в справі призначено судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі.

2 липня 2020 року на адресу суду надійшло повідомлення експерта про неможливість надання висновку по призначеній судовій автотоварознавчій експертизі.

4 серпня 2020 року ухвалою суду відновлено провадження у справі та призначено таку до судового розгляду.

Ухвалою суду 21 вересня 2020 року в справі призначено судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі.

16 листопада 2020 року на адресу суду надійшов висновок судової автотоварознавчої експертизи.

Ухвалою суду 17 листопада 2020 року відновлено провадження у справі та призначено таку до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Денькович М.В. позов підтримав частково з мотивів викладених в первинному позові та в заяві про уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 83 343,8 гривень майнової шкоди спричиненої 27 травня 2017 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_3 та стягнути з ПрАТ «СК «Перша» 100 000 гривень страхового відшкодування матеріальної шкоди за пошкодження транспортного засобу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 27 травня 2017 року. Додатково пояснив, що позивач законний володілець транспортного засобу марки «БМВ», а тому на законних підставах пред`явив позов до відповідачів. Страховій компанія було відомо про дорожньо-транспортну пригоду в день її настання, а тому існують всі законні підставі для стягнення з неї страхового відшкодування.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Сорока О.Є. проти позову заперечив з підставі викладених у відзиві, просив в його задоволені відмовити.

Представник відповідача ПрАТ «СК «Перша» Алєксєєв В.В. проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві, додатково вказав, оскільки відповідач не є власником транспортного засобу, довіреність не наділяє його правом на отримання відшкодування по страховій виплаті. Просив в задоволені позову відмовити.

Третя особа в судове засідання, будучи повідомленою про час і місце його проведення не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

За таких обставин суд вважає за можливе провести судове засідання у її відсутності, відносно чого інші учасники процесу не заперечили.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, дослідивши матеріали адміністративної справи № 464/4915/17, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 керуючи автотранспортним засобом «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , 27 травня 2017 року о 16:00 годині у м. Львові на пр. Червоної Калини, 61, створив небезпеку дорожньому руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, під час виникнення небезпеки для руху та перешкод, яку він об`єктивно міг виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем ВМW, д.н.з. НОМЕР_2 , завдавши автомобілям механічних пошкоджень, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 «б», «д», 12.1, 12.3 ПДР України. Вказані обставини стверджуються постановою Личаківського районного суду м. Львова від 2 жовтня 2017 року в справі № 463/3669/17. Постановою Львівського апеляційного суду від 16 серпня 2019 року узадоволенні клопотання ОСОБА_3 та його представника - адвоката Сороки О.Є. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Личаківського районного суду м. Львова від 2 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_3 відмовлено. Апеляційну скаргу повернуто особам, що подали апеляційну скаргу.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2017 року закрито провадження у справі відносно ОСОБА_4 за ст.124 КУАП за відсутності складу правопорушення. Вказаною постановою встановлено, що водій ОСОБА_4 27 травня 2017 року о 16:00 годині на пр. Червоної Калини, 61 в м.Львові на перехресті нерівнозначних доріг виїхала автомобілем «БМВ» на нерегульоване перехрестя в момент, коли транспортні засоби стояли на головній дорозі, пропускаючи пішоходів, головна дорога була вільна від руху. Водій ОСОБА_3 автомобілем «Мерседес» в`їхав на перехресті у задню частину автомобіля «БМВ», коли останній закінчував маневр - проїзд перехрестя, на якому знаходилась лише його задня частина, що підтверджується розташуванням транспортних засобів на проїзній частині і характером їх пошкоджень.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року відмовлено в задоволені клопотання адвоката Цьороха Ю.Р. в інтересах ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Сихівського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2017 року, апеляційну скаргу повернуто адвокату Цьороху Р.Ю.

Частина 6 ст. 82 ЦПК України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Позивач користувався автомобілем марки «ВМW», н.з. НОМЕР_2 , на підставі нотаріально посвідченої генеральної довіреності № 1636/2017 від 9 травня 2017 року (том 1 а.с. 9).

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Враховуючи наведене позивач на законних підставах пред`явив позов до відповідачів як особа, яка на законних підставах користувалась транспортним засобом марки «ВМW», н.з. НОМЕР_2 , який зазнав ушкоджень в дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 27 травня 2017 року.

Вказане відповідатиме правовому висновку викладеному в постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року в справі № 200/21325/15-ц.

З доданої до матеріалів справи копії полісу № АК/5892509 від 27 березня 2017року вбачається, що цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «Mercedes-Benz E200 CDI» н.з. НОМЕР_1 була застрахована ПрАТ «СК «Перша» з 28 березня 2017 до 27 березня 2018 року з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну 100 000 гривень (том 1 а.с. 136). Страхувальником виступало ПП «Євро-Транс-Захід».

З висновку № 191 судової автотоварознавчої експертизи від 15 листопада 2020 року вбачається, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля BMW 530D, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 24 травня 2017 року, з врахуванням його обстеження 16 червня 2017 року, в цінах на дату обстеження, згідно вихідних даних матеріалів цивільної справи № 463/3434/18 становить 183 343,8 гривень (том 2 а.с. 53-65).

За правилами статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За змістом статті 1992 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки, судом встановлено, що через протиправну поведінку відповідача ОСОБА_3 , так як він порушив Правила дорожнього руху, та є винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 27 травня 2017 року, внаслідок якої ним завдано шкоди у вигляді пошкодження транспортного засобу і між діями вказаного відповідача та шкодою, яку отримав позивач є причинно-наслідковий зв`язок, враховуючи часткове підтримання позову зі сторони позивача в частині вимог до вказаного відповідача, то наявні всі підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_3 шкоди, якої зазнав позивач в розмірі 83 343,8 гривень, оскільки цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «Mercedes-Benz E200 CDI» н.з. НОМЕР_1 була застрахована ПрАТ «СК «Перша» з 28 березня 2017 до 27 березня 2018 року з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну 100 000 гривень та позивач не пред`являє вимог про стягнення вказаної суми з відповідача ОСОБА_3 .

Щодо вимоги про стягнення з ПрАТ «СК «Перша» страхового відшкодування в сумі 100 000 гривень, то в її задоволені слід відмовити виходячи з наступного.

Дорожньо-транспортна пригода мала місце 27 травня 2017 року.

Позивач звернувся до ПрАТ «СК «Перша» з заявою від 21 жовтня 2019 року про виплату страхового відшкодування, яка отримана страховиком 29 жовтня 2019 року. Повідомленням № 924 від 1 листопада 2019 року було відмолено у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту дорожньо-транспортної пригоди.

Заяву про уточнення позовних вимог з пред`явленням вимоги до ПрАТ «СК «Перша» про стягнення 100 000 гривень страхового відшкодування позивачем подано до Личаківського районного суду м. Львова 20 листопада 2019 року.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961-IV).

Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IVобов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IVстраховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Вказане відповідатиме правовій позиції викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 910/7449/17.

Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять.

Вказане відповідатиме правовій позиції викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі № 465/4287/15.

Враховуючи наведене, оскільки позивачем пропущено визначений в п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк на подання заяви про страхове відшкодування, який поновленню не підлягає, а тому відсутні підстави для стягнення з ПрАТ «СК «Перша» 100 000 гривень страхового відшкодування.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Ухвалюючи рішення у справі суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання судових витрат. Судові витрати підтверджені документально на момент ухвалення рішення суду складаються з судового збору в розмірі 1 889 гривень та витрат за проведення експертизи в розмірі 3 500 гривень. Підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до переконання про стягнення з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача 83 343,8 гривень, що становить 44,13 % від суми позовних вимог, а тому з вказаного відповідача в користь позивача слід стягнути 833,62 гривень судового збору та 1 544,55 гривень витрат за проведення експертизи, а всього 2 378,17 гривень. На час ухвалення судового рішення відсутні докази понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, а тому питання про стягнення таких на даному етапі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 81, 139, 141, 264, 265, 273 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 83 343 (вісімдесят три тисячі триста сорок три) гривні 80 (вісімдесят) копійок майнової шкоди, 2 378 (дві тисячі триста сімдесят вісім) гривень 17 (сімнадцять) копійок судових витрат.

В задоволені решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ;

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 30, ідентифікаційний номер 31681672.

Третя особа: ОСОБА_4 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Суддя: Стрепко Н.Л.