Справа № 635/7126/20
Провадження № 2/635/996/2021
09 лютого 2021 року Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді - Шинкарчука Я. А.,
при секретарі судового засідання Желізовій О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Покотилівка Харківського району Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
в с т а н о в и в:
У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить:
- стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму боргу за договором позики, відповідно до боргової розписки від 09 травня 2020 року у розмірі 8 400 (вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача збитки, у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 7 370 (сім тисяч триста сімдесят) гривень 00 копійок.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09 травня 2020 року ОСОБА_2 отримав у позику від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4 200, 00 гривень, які ОСОБА_2 зобов`язався повернути у повному обсязі до 09 липня 2020 року про що, останнім власноручно написана та підписана розписка від 09 травня 2020 року. Зобов`язання за договором позики у встановлений строк відповідачами не виконанні. Крім того, розписка містить умову про те, що у випадку неповернення позики у строк, сума боргу збільшується вдвічі. З урахуванням зазначеного позивач звернувся з даним позовом до суду.
На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, між тим подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримує, та не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився у судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
З огляду на приведене та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
Враховуючи, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до частин другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з наступного.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно змісту статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути також відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
У відповідності до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Судом встановлено, що згідно розписки ОСОБА_2 отримав у борг 4 200, 00 гривень від ОСОБА_1 . Вказану суму боргу зобов`язується повернути до 09 липня 2020 року.
Розписка складена 09 травня 2020 року.
Крім того, розписка містить умову про те, що у випадку неповернення позики у строк, сума боргу збільшується вдвічі.
До теперішнього час відповідач ОСОБА_2 умов договору не виконав.
Положеннями частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частини 1 статті 1047 ЦК України).
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом статей 525, 526ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Як вбачається з розписки відповідач ОСОБА_2 зобов`язався у термін до 09 липня 2020 року виконати взяте на себе грошове зобов`язання.
З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів.
Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики.
Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із частини 2 статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів.
Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою.
З оглянутої судом наданої позивачем розписки від 09 травня 2020 року вбачається, що сторони в належній формі уклали договір позики, за яким відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позичені кошти у сумі 4 200, 00 гривень в строк до 09 липня 2020 року.
Таким чином за договором позики стягненню підлягає сума боргу в розмірі 4 200, 00 гривень.
В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (частина 1 статті 611 ЦК України).
Відповідно до умов договору у випадку неповернення позики у строк, сума боргу збільшується вдвічі.
З урахуванням зазначеного позовні вимоги про стягнення боргу підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 7 370, 00 гривень суд зазначає таке.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У позовній заяві ОСОБА_1 міститься клопотання про розподіл судових витрат.
На підтвердження послуг з правничої допомоги позивачем надано копії договору № П 1075 від 21 жовтня 2020 року та акт про надання юридичних послуг від 26 жовтня 2020 року, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ НАСЕЛЕННЮ», в особі касира адміністратора, діючого на підставі довіреності, виданої Генеральним директором Мирошник Ганною Володимирівною, яка діє на підставі Статуту та ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 1.1. № П 1075 від 21 жовтня 2020 року виконавець зобов`язався за дорученням Замовника надати юридичні послуги, зазначені в пункті 1.2 цього Договору, для чого зобов`язався вчинити юридичні та інші пов`язані з ними дії в обсязі обумовленому в цьому Договорі.
Пунктом 1.2 зазначеного договору визначено, що замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання надати Замовнику наступні юридичні послуги: скласти проект претензії фізичні особі, проект позовної заяви до суду, проект клопотання в суд та консультацію.
Вартість наданих юридичних послуг, зазначених у пункті 1.2 цього Договору становить 7 370, 00 гривень, 26 жовтня 2020 року сплачується замовником 3 685, 00 гривень. Попередню оплату замовник вносить в розмірі 3 685, 00 гривень.
За результатами наданих послуг/виконаних робіт в рамках правової (правничої) допомоги, обсяг якої визначено у пункті 1.2 цього договору, сторони підписали акт про надання юридичних послуг від 26 жовтня 2020 року, з якого вбачається опис наданих послуг, час витрачений на виконання наданих послуг.
На підтвердження оплати витрат на правничу допомогу позивачем надані суду фіскальні чеки від 21 жовтня 2020 року на суму 3 685, 00 гривень та від 26 жовтня 2020 року на суму 3 685, 00 гривень.
Між тим, з наданих до суду документів не можливо встановити чи пов`язані ці витрати з розглядом даної цивільної справи, а також чи є особа, яка надавала правову допомогу адвокатом або іншим фахівцем у галузі права.
Таким чином, позивачем не надані належні та допустимі доказі на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, які необхідні для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу.
За таких обставин суд вважає, що відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу.
Щодо стягнення судового збору.
Відповідно до частин 1, 6, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
ОСОБА_1 під час розгляду справи в усіх судових інстанціяхяк звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій у справах, пов`язаних з порушенням його прав на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011.
На час подачі позову ставка судового збору за подачу фізичною особою позову майнового характеру складала 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до п. п. 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір».
Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року встановлений у розмірі 2 102 гривні.
З урахування зазначеного, судовий збір, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 в дохід держави за подачу позовної заяви складає 840, 80 гривень.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 206, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 09 травня 2020 року у розмірі 8 400 ( вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
В стягненні судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою у розмірі 7 370 (сім тисяч триста сімдесят) гривень 00 копійок відмовити.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Повне рішення складено 17 лютого 2021 року.
Суддя Я. А. Шинкарчук