Дата документу 30.11.2021 Справа № 0802/8013/2012
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 0802/0813/2012 Головуючий у 1 інстанції: Нікандрова С.О.
№ 22-ц/807/3589/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

секретар: Остащенко О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 26 серпня 2021 року за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро),

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 26 серпня 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову якою скаргу задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбчається що до Василівського районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_1 із скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

В обґрунтування скарги зазначає, що рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 08.04.2013 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_2 витрати на лікування в сумі 4 731,76 грн., витрати на поховання в сумі 7659,40 грн., судовий збір в сумі 119,76 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., всього 12540,92 грн. в рівних частках по 6270,74 грн. кожному. На підставі вказаного судового рішення виданий виконавчий лист, який знаходився на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області (виконавче провадження №38716620) В ході виконання рішення суду, постановою ВДВС Василівського РУЮ 04.07.2013 року був накладений арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013 року рішення Василівського районного суду Запорізької області від 08.04.2013 року змінено та постановлено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 2708,80 грн., ОСОБА_2 2708,80 грн., а всього 5417,60 грн. Згідно отриманої інформації виконавче провадження №38716620 було завершене 31.12.2013 року, виконавчий документ повернутий стягувачу відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». При поверненні виконавчого документу державний виконавець не скасував постанову про накладення арешту на майно та заборону його відчуження. На сьогодні будь-яких виконавчих документів відносно заявника на виконанні Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) не перебувають, а накладений арешт на майно заявника позбавляє його права вільно користуватися та розпоряджатися ним.

При зверненні до Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) із заявою про зняття арешту та заборони на його відчуження, заявникові було відмовлено, оскільки виконавче провадження знищено. Посилаючись зазначені обставини, заявник просить суд визнати неправомірною дії (бездіяльність) співробітників Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в частині не скасування та не виключення відомостей про арешт майна та заборону на його відчуження; зобов`язати співробітників Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) скасувати та виключити відомості про арешт та заборону на відчуження майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження №1652243 (спеціальний розділ), внесені 15.07.2013 року державним реєстратором, - Василівським районним управлінням юстиції. Таран Юлією Анатоліївною, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до витягу із спец розділу Автоматизованої системи виконавчого провадження ВП№38716620 завершене 31.12.2013 року і виконавчий документ повернуто стягувану на підставі пункту 2 частини 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна.

Наслідки завершення виконавчого провадження щодо зняття арешту з майна боржника, можуть бути застосовані лише у випадку закінчення виконавчого провадження.

При цьому, у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених п.2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження не вважається закінченим, оскільки законодавцем стягувачу надана можливість повторно пред`явити виконавчий документ до примусового виконання, а державному виконавцю не надано право зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу. В даному випадку виконавче провадження не було закінчено, а тому повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника.

Суд першої інстанції також послався на те, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

09.07.2021 року Василівським районним відділом державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) заявнику ОСОБА_1 було роз`яснено зазначені положення закону та надано відповідь про відмову в задоволенні заяви про зняття арешту з майна.

Суд першої інстанції констатував, що пунктом 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу) передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною 5 ст. 47 Закону було визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст.22 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.22 Закону, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Підстав для закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не було встановлено, ним не постановлялося про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», які б давали підстави для зняття арешту з майна, передбачені ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження».

Виконавчий документ повертався державним виконавцем не до суду, а стягувану, який не був позбавлений права пред`явити його до виконання знову.

.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Тож підстав для задоволення апеляційної карги та скасування сокаружваного судового рішення судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 26 серпня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко