Провадження № 2/127/4116/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ан О.В.,

за участю секретаря Поляруш І.О., Коваль В.М.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 відповідно до якого просив стягнути з останнього на свою користь 2600 доларів США, та 50 Євро основного боргу та 3% річних за весь період прострочення. Мотивував тим, що 13.12.2019 ОСОБА_3 отримав грошові кошти від ОСОБА_1 у зазначеній вище сумі, про що власноручно склав розписку та відповідно до якої зобов`язувався повернути вказану вище суму до 01.03.2020. У вказаний термін позивач кошти добровільно не повернув, тому було надіслано відповідачу претензію, проте ніякого результату це не дало і сума не повернута відповідачем добровільно.

Ухвалою суду від 19.11.2020 провадження по справі відкрито та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

У встановлений судом строк відповідач надав відзив, в якому зазначив, що позов є надуманим та безпідставним, оскільки ставить метою стягнення не існуючого боргу. ОСОБА_3 повідомив, що ніякої розписки він не підписував. Наявна в матеріалах справи розписка виконана майже уся надрукованим способом, можливо з метою мінімізації здійснення у ній рукописного тексту.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, та повідомив, що ОСОБА_3 в листопаді отримав 2600 доларів США, та 50 Євро про що власноручно написав розписку, від 08.11.2019 вказана розписка була ОСОБА_1 втрачена, тому 13.12.2019 ним була підготовлена нова розписка, на ту саму суму тільки з дописом, що видані раніше розписки на вказану суму вважаються недійсними. Форму розписки від 13.12.2020 позивач виконав самостійно, оскільки надана відповідачем раніше розписка не відповідала формі визначеної законом, а підписав її власноручно ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 03.02.2021 клопотання позивача задоволено та призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої суд доручив атестованому експертові Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, на період проведення експертизи провадження по справі зупинено. Під час розгляду справи задовольнялося клопотання експерта для надання надання додаткових матеріалів для належного проведення експертизи, відібрання зразків почерку ОСОБА_3 в присутності експерта. Ухвалою суду від 27.07.2021 провадження по справі відновлено, оскільки до суду надійшов висновок експерта.

Суд відмовив в задоволенні клопотання представника відповідача про виклик в судове засідання експерта, оскільки представник не зазначив суду що саме з висновку експета не зрозуміло і потребує роз`яснення. Через відсутність підстав, передбачених ст. 113 ЦПК України суд відмовив в задоволенні клопотання про проведення повтоної ( додаткової) експертизи

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали просили суд задовольнити позов з підстав викладених у ньому в повному обсязі.

ОСОБА_3 проти позову заперечив, вказав, що в борговій розписці не його підпис. Він залишив бухгалтеру де-кілька аркушів паперу зі своїм підписом ( підписував чисоті аркуші). Ці листки зниклои після повернення документів. ОСОБА_1 не раз розписувався за нього. Позивач створив йому неможливі умови роботи, тому він звільнився. Між ним та ОСОБА_1 на разі неприязні стосунки.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив суд в задоволені позову відмовити.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив, що факту передачі грошей між сторонами він не бачив. Він не бачив, як ОСОБА_3 підписував розписку, хоча майже весь день був з ним поруч. Зазначив, що знає про неприязні відносини сторін причиною яких є борг.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду повідомив, що не пам`ятає усіх обставин. Йому відомо, що ОСОБА_1 позичав гроші під розписку. В його присутності ОСОБА_3 писав чи переписував розписку. Це було близько 3-х років тому приблизно літом- осінню. ОСОБА_3 був згоден, що брав гроші. Йому відомо, що ОСОБА_3 брав гроші один чи два рази, проте він був присутнім при підписанні один раз.

Судом встановлено, що згідно розписки від 13.12.2019 ОСОБА_3 взяв борг у ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 2600 доларів США, та 50 Євро та зобов`язався повернути їх 01.03.2020.( а.с.121).

25.03.2020 ОСОБА_1 була надіслана вимога на адресу ОСОБА_3 , про добровільне повернення грошової суми у розмірі 2600 доларів США, та 50 Євро відповідно до розписки від 13.12.2019. Відповідно до довідки вказана вимога повернулася з відміткою за закінченням строку зберігання. ( а.с.11, 17).

Висновком експерта від 20.07.2021 зазначено, що рукописний запис « ОСОБА_3 » у верхній частині в розписці від 13.12.2019 року про отримання ОСОБА_3 в борг від ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 2600 доларів США та 50 Євро виконаний гр. ОСОБА_3 , рукописний цифровий запис «13» в середній частині в розписці від 13.12.2019 про отримання ОСОБА_3 в борг від ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 2600 доларів США та 50 Євро виконаний гр. ОСОБА_3 . Рукописні записи « ОСОБА_3 » в середній та нижній частині в розписці від 13.12.2019 року про отримання ОСОБА_3 в борг від ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 2600 доларів США та 50 Євро виконані гр. ОСОБА_3 . Підписи біля рукописних записів « ОСОБА_3 » в середній та нижній частині в розписці від 13.12.2019 року про отримання ОСОБА_3 в борг від ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 2600 доларів США та 50 Євро виконані гр. ОСОБА_3 .

Суд критично оцінює як неналежні докази та не приймає до уваги надані сторонами докази, а саме: заяву про вчинення кримінального правопорушення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.07.2020 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Вінницький обласний молодіжний центр праці» про визнання неправомірним звільнення, зміну формулювання підстави звільнення, стягнення вихідної допомоги, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26.08.2020 про невнесення відомостей про вчинення кримінального провадження, адже вони не стосуються позову.

Суд критично відноситься до пояснень свідка ОСОБА_7 , оскільки пояснення свідка не спростовують письмовий доказ ( розписку) . Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними доказами, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

При цьому жодні вимоги до розписки законодавством не визначені. Тому суд критично відноситься до посилань представника відповідача про те, що майже весь текст розписки виконаний друкованим способом.

За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та у порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимог ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

У Постанові ВП ВС від 16.01.2019 № 464/3790/16-ц (14-465цс18) визначено основні висновки Великої Палати ВС щодо застосування норм права про повернення позики в іноземній валюті, а саме: 1.Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з чинним законодавством гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

2. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

3. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Виходячи з того, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти отримані у позику в сумі 2600 доларів США, та 50 Євро у встановлений строк не повернуто, враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній згідно розписки від 13.12.2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав грошових зобов`язань за договором позики, вимога позивача про стягнення 3% річних є обґрунтованою.

Розрахунок 3% річних за розпочинається період з 02.03.2020 - початок строку невиконання зобов`язань до 27.10.2021, як того просить позивач та налічує 604 дні. Розрахунок обраховується наступним чином 2600*3/100*604/365 та дорівнює 129 дол. США, та 50*3/100*604/365 та дорівнює 2,48 Євро.

Зважаючи на те, що суд вирішує спір у межах заявлених вимог, ураховуючи принципи розумності та справедливості, приймаючи до уваги порушення відповідачем майнових прав позивача, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% річних відповідно до розрахунку, що за період з 02.03.2020 року по 27.10.2021 року складає 129,07 дол. США та 2,48 Євро.

Керуючись принципами розумності та справедливості, враховуючи складність справи, час витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, які відображені в описі робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони, суд вважає, що судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн не спів мірні вказаним критеріям.

Тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 8840,8 грн судових витрат, які складаються з 8 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 840,80 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.. 10, 11, 15-16, 526, 530, 612, 640, 1046-1050 ЦК України, ст.ст.4, 10-13, 19, 43, 49, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258, 263, 265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2600 (дві тисячі шістсот) доларів США та 50 (п`ятдеся) євро боргу та 129 (сто двадцять девять) доларів США та 07 центів, також 2.48 євро - 3% річних за період прострочення виконання зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8840 (вісім тисяч вісімсот сорок) грн 80 коп. в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення складено 10.12.2021

Суддя: