Номер провадження: 22-ц/813/7839/21
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Чирці Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, застосування реституції і відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2019 року ОСОБА_3 звернулась до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, застосування реституції і відшкодування моральної шкоди. Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою Маргаритою Леонідівною, на підставі якого ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_3 прийняла у власність квартиру під АДРЕСА_1 (згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.08.2015 року, індексний номер 41713707), що складаються з 3 житлових кімнат загальною площею 74,2 кв.м, застосувавши реституцію; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму, що дорівнює вартості втраченої кватири, а саме 1 563 624 гривні, суму інфляційних витрат у розмірі 769 493 гривні та три проценти річних за користування коштами у розмірі 172 984гривні; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень (а.с.3-11)

04 березня 2021 року рішенням Приморського районного суду м.Одеси позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано договір купівлі-продажу від 04 серпня 2015 року, укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою Маргаритою Леонідівною, на підставі якого ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_4 прийняла у власність квартиру квартири АДРЕСА_1 (згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.08.2015 року, індексний номер 41713707), що складається з 3 житлових кімнат загальною площею 74.2 кв. м. недійсним. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 72 000 (сімдесят дві тисячі) доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення складає 2 008 000 (два мільйони вісім тисяч) гривень і дорівнює вартості втраченої ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 ) на користь ОСОБА_2 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень 80 копійок судового збору. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (а.с.163-166)

14 квітня 2021 року Приморським районним судом м.Одеси отримано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04 березня 2021 року. З вказаним рішенням не погоджується та вважає його таким, що ухвалене без повного та всебічного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт повідомляє, що на момент вчинення оспорюваного правочину він відповідав вимогам ст.2-3 ЦК України, на момент вчинення правочину спір щодо іпотечних правовідносин був вирішений прийняттям судового рішення, яке набрало законної сили, а відсутність обтяжень була перевірена нотаріусом, при цьому, на думку апелянта, сама по собі наявність обтяжень на майно унеможливила б посвідчення договору взагалі. Тому, апелянт вважає, що момент вчинення правочину іпотека булла припинена на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, спори щодо квартири були вирішені, обтяження були відсутні, а боргові зобов`язання ОСОБА_1 не були забезпечені спірним майном. Апелянт повідомляє, що наразі в Одеському апеляційному суді перебуває справа щодо оскарження рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10.12.2018 року, відповідно до якого було скасовано державну реєстрацію прав щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕТ» та зазначає, що у випадку залишення в силі вказаного рішення ОСОБА_2 , відновить своє право власності на квартиру. Тому, на думку апелянта, залишення в силі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10.12.2018 року та оскаржуваного рішення призведе до подвійної відповідальності ОСОБА_1 . Апелянт зазначає, що в матеріалах кримінального провадження за заявою ОСОБА_3 , наявна постанова про виділення матеріалів досудового розслідування від 17.09.2020 року, та те, що вказаний документ містить фактичні дані щодо того, що саме протиправними діями державного реєстратора потерпілому була завдана шкода. Також, апелянт повідомляє, що в рамках кримінального провадження була допитана ОСОБА_3 , яка зазначила, що розписку про отримання коштів за квартиру написала інша особа, тому, апелянт вважає, що з цього вбачається те, що ОСОБА_1 , не отримувала кошти за відчуження квартири. Однак, як вказує апелянт, під час судового розгляду справи, що переглядається, ОСОБА_3 та її представник надали абсолютного протилежні показання та повідомили про отримання грошових коштів ОСОБА_1 . Апелянт звертає увагу, що позовну заяву по даній справі подано 24.12.2019 року, а правочин укладений 04.08.2015 року і тому заявляє про застосування строку позовної давності. Апелянт просить суд рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04 березня 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та прийняти в оскаржуваній частині постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , відмовити (а.с.171-180).74

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.

В судовому засіданні 25.11.2021 представник апелянта Завальнюк Д.Ю. просив задовольнити апеляційну скаргу, представник позивача ОСОБА_5 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довела письмовими доказами та за рахунок показань свідків, що ОСОБА_1 достеменно знала, що на спірну квартиру накладався арешт та вона була у заставі, щодо квартири існував спір у декількох судових процесах, внаслідок продажу квартири порушувалися права та законні інтереси інших осіб (кредиторів) а також були наявні права у третіх осіб щодо спірної нерухомості, але приховала цю суттєву інформацію від покупця ОСОБА_2 . Замовчування відповідача про накладення арешту у процедурі передачі квартири у іпотеку, існування спору у декількох судових процесах, порушення прав та законних інтересів інших осіб (кредиторів) внаслідок продажу квартири, наявність прав у третіх осіб щодо спірної нерухомості є істотними обставинами для вчиненого договору купівлі-продажу квартири під АДРЕСА_1 .

Суд дійшов висновку, що позивач був введений ОСОБА_1 в оману при укладенні договору купівлі-продажу квартири під АДРЕСА_1 , в результаті чого ОСОБА_3 втратила і квартиру і свою власність в формі грошей у розмірі 72 000 доларів США. На підставі досліджених обставин справи суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлені всі підстави визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири під АДРЕСА_1 , укладеного 04.08.2015 року ОСОБА_1 і ОСОБА_6 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою М.Л., на підставі статей 203, 215 та 230 ЦПК України, як укладеного ОСОБА_2 з уведенням в оману ОСОБА_1 .

При цьому, суд дійшов висновку про неможливість застосування реституції в розумінні статті 216 ЦК України в частині повернення квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , так як на теперішній час квартира вибула із володіння позивача, та знаходиться у власності теперішнього кредитора відповідача TOB «Кей Колект» з 28.03.2018 року згідно з Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Інформаційна довідка від 20.12.2019 року, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрування права власності від 04.04.2018 року). Також, суд першої інстанції зазначив, що майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першої статті 388 ЦК України. Так, суд першої інстанції зауважив, що відповідач ОСОБА_1 має право подати віндикаційний позов до свого кредитора TOB «Кей-Колект» з урахуванням кредитних відносин з останнім.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що представник позивача довів (в позовній заяві та додатках, у відповіді на відзив та судовій промові) наявність моральної шкоди, яка була викликана втратою спірної квартири (власності) та втратою коштів позивачкою, внаслідок обманних дій відповідача при укладенні правочину, переживаннями, які почалися з моменту виселення ОСОБА_2 з житла та постійним нервовим напруженням позивача, а також протиправність діяння ОСОБА_1 , що полягає в обмані при укладенні правочину та причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням ОСОБА_1 та вини останньої в її заподіянні. Тому суд вирішив частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, однак враховуючи доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне змінити мотивування оскаржуваного рішення шляхом його доповнення.

Фактичні обставини справи

04 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою М.Л., на підставі якого ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_3 прийняла у власність квартиру під АДРЕСА_1 , що складається з 3 житлових кімнат загальною площею 74.2 кв. м., що підтверджується відповідним договором та витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.08.2015 року, індексний номер 41713707 (т. 1, а.с. 15-17, 27).

Відповідно до пункту 1.2. вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_1 зазначила, що вона, як продавець, «…гарантує, що, в тому числі: від Покупця не приховано обставин, які мають істотне значення для цього договору; до укладення цього договору квартира іншим особам не відчужена; під забороною (арештом) та в заставі, в тому числі податковій, не перебуває; щодо неї відсутні судові спори; обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо неї не має».

В матеріалах справи міститься розписка від 04.08.2015, відповідно до якої ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 72 000 доларів США, що еквівалентно 1 620 000 грн в рахунок оплати квартири за адресою АДРЕСА_2 (т 1, а.с. 20).

Як було правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовувалось сторонами в процесі розгляду справи 05.04.2018 року представники ТОВ «Кей-Колект» з`явились до вище зазначеної квартири з вимогою звільнити приміщення та повідомили про те, що станом на 28 березня 2018 року ТОВ «Кей-Колект» є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору відступлення права вимоги, укладеного 13.02.2012 року (серія та номер: 649-650 згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.04.2018 року, індексний номер витягу 119712288).

В зв`язку з наведеними обставинами ОСОБА_3 звернулась до Приморського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення кримінального злочину, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України (шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах), в порядку статті 214 КПК України слідчим були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після чого було розпочато досудове розслідування за кримінальним провадженням № 0000386 (т. 1, а.с. 35).

В ході досудового розслідування було встановлено, що 27 квітня 2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений кредитний Договір №1589-08 ПОУ Н.

26.04.2006 ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 ) передала АКІБ «Укрсиббанк» квартиру АДРЕСА_1 в якості виконання зобов`язань за кредитним договором № 1589-08 ПОУ Н від 27.04.2006, кредитним договором № 1589/1-08 ПОУ Н від 27.04.2006, додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту № 129 від 23.03.2006 до договору про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки № 592 від 23.03.2006 (т. 1, а.с. 23-24).

13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та TOB «Кей-Колект» був укладений Договір відступлення прав вимоги за вищевказаним договором іпотеки, а 22 травня 2015 року TOB «Кей-Колект» зареєструвало за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 25-26).

Заочним Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 12 травня 2015 року у справі 522/7981/15-ц (суддя Івченко В.Б.) за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» про визнання правочину недійсним, Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1657, був визнаний недійсним (т. 1, а.с. 38-40).

Вказане заочне рішення було скасовано рішенням Апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання правочину недійсним відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» судові витрати у розмірі 270 (двісті сімдесят) грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси у справі № 522/11820/15-ц від 13 липня 2015 року (суддя Свячена Ю.Б.) позов ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект», третя особа Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про визнання правочину недійсним та визнання права власності задоволено. Визнано недійсним договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки 649-650, укладений 13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. Скасовано реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект», вчинену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.С. Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 41-42).

Вказане заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси у справі № 522/11820/15-ц було скасоване ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 04.08.2016 року та позовні вимоги були залишені без розгляду ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 24.11.2016 року (т. 1, а.с. 43-44).

Як було вище зазначено 04 серпня 2015 року ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_3 прийняла власність квартиру під АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 15-17, 27).

Тобто, як правильно було встановлено судом першої інстанції, відчуження вказаної квартири відбулось до скасування останнього рішення та відновлення заборони відчуження спірної квартири.

Оцінка апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За положеннями ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Тлумачення норм статті 230 ЦК України дає підстави для висновку, що під обманом розуміють умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Тобто правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Вказана позиція висловлена КЦС ВС в постанові від 30.11.2021 в справі № 431/6416/19.

Обман може виражатися у різноманітних формах. Відповідно до ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин які можуть перешкодити вчиненню правочину або якщо вона замовчує їх існування отже можна виділити дві основні форми обману: активна форма навмисне повідомлення ствердження неправдивих фактів про правочин чи будь-які інші обставини, що мають істотне значення тобто дезінформація контрагента.Пасивна форма свідоме замовчування дійсних фактів, які можуть перешкодити укладенню правочину (постанова КЦС ВС від 17.10.2018 в справі № 364/674/15).

За обставинами даної справи відповідачка передала спірну квартиру в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Відомостей щодо погашення заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять та відповідачкою до суду не подавались.

Отже, апеляційний суд підтримує висновок суду першої інстанції щодо того, що ОСОБА_1 , усвідомлюючи наявність непогашених кредитних зобов`язань перед ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник ТОВ «Кей-Колект»), в забезпечення виконання яких була передана в іпотеку спірна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та бажаючи настання відповідних наслідків відчужила вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 .

Як було вище зазначено, відповідно до пункту 1.2. вказаного договору купівлі-продажу від 04.08.2015 ОСОБА_1 зазначила, що вона, як продавець, «…гарантує, що, в тому числі: від Покупця не приховано обставин, які мають істотне значення для цього договору; до укладення цього договору квартира іншим особам не відчужена; під забороною (арештом) та в заставі, в тому числі податковій, не перебуває; щодо неї відсутні судові спори; обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо неї не має».

Тобто, відповідачка фактично ввела в оману позивачку щодо істотних умов договору, а саме правового статусу предмету договору квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта щодо того, що формально на момент укладення договору купівлі-продажу будь-які спори щодо спірної квартири були відсутні, так само як й будь-які обтяження, які були на неї накладені. Разом з тим, вказані обставини мають суто формальний характер, оскільки вчинені дії та власне характер поведінки відчужувача ОСОБА_1 (відповідача в даній справі) свідчить про дійсні наміри укладення оспорюваного правочину, а саме ухилення від настання відповідальності за невиконане грошове зобов`язання, обставини знаходження спірного нерухомого майна в якості забезпечення виконання іншого зобов`язання та наявність судових спорів щодо вказаного майна та договору іпотеки продавцем доведені до покупця не були.

Щодо посилань апелянта на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2018 в справі № 522/18070/18, яким була скасована державна реєстрація права власності на спірну квартиру за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Апеляційний суд зауважує, що вказане рішення не впливає на правову кваліфікацію правовідносин за спірним договором купівлі-продажу в даній справі. Вказане рішення від 10.12.2018 може створювати правові наслідки щодо юридичної долі спірного майна, однак з обов`язковим врахуванням рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу, у випадку встановлення дійсного власника майна.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Одеського апеляційного суду від 29.06.2021 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2018 в справі № 522/18070/18 було змінено в частині мотивування, в іншій частині було залишено без змін. Отже, вказані обставини не існували на момент ухвалення рішення суду в даній справі 04.03.2021, а тому апеляційний суд не враховує відповідні посилання апелянта. Апеляційний суд звертає увагу, що ці обставини можуть бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Доводи апелянта про застосування строків позовної давності також відхиляються апеляційним судом, оскільки в процесі розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача не подавав заяву про застосування строків позовної давності, незважаючи на участь в процесі та відвідування судових засідань, а поважних причин неподання такої заяви в суд першої інстанції не встановлено. Посилання представника відповідача щодо неможливості подання заяви про застосування строків позовної давності в судове засідання 04.03.2021 не приймаються до уваги, оскільки сторона мала достатньо часу для вчинення відповідної процесуальної дії, однак не скористалася наданим законом правом. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому під час розгляду справи в апеляційному суді було відхилено клопотання представника апелянта про подання додаткових доказів на стадії апеляційного розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. З матеріалів справи вбачається, що представник апелянта просив приєднати до матеріалів справи: постанову про виділення матеріалів досудового розслідування від 17.09.2020, протокол допиту потерпілого від 02.06.2018, протокол допиту свідка від 02.06.2018, протокол допиту свідка від 22.06.2020.

Апеляційний суд зауважує, що позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири був поданий до суду першої інстанції 24.12.2019, рішення в справі ухвалено 04.03.2021. Отже, докази, подані представником відповідача-апелянта до суду апеляційної інстанції вже існували на момент ухвалення оскаржуваного рішення. Разом з тим, сторонам відповідача не заявляла клопотання про приєднання вказаних доказів до суду першої інстанції. В своїй апеляційній скарзі представник апелянта не навів обґрунтованих доводів та не надав підтверджень наявності поважних причин не подання відповідних доказів до суду першої інстанції, з огляду на що апеляційний суд не приймає відповідні докази та доводи апелянта з посиланням на вказані докази.

Доводи апелянта щодо отримання грошових коштів за договором купівлі-продажу іншою особою ОСОБА_8 , а не ОСОБА_1 не приймаються до уваги апеляційним судом, оскільки договір був укладений саме між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , вказаний договір укладений в передбаченій законом формі в присутності нотаріуса, який посвідчував вказану угоду, в матеріалах справи міститься розписка, відповідно до якої ОСОБА_1 прийняла грошові кошти за договором купівлі-продажу, а правовідносини між продавцем та третіми особами щодо вказаних грошових коштів не є предметом розгляду даної справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, не впливають на правову кваліфікацію спірних правовідносин та не мають юридичного значення для вирішення спору по суті.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Апелянту був наданий доступ до суду апеляційної інстанції, а оскаржуване рішення переглянуто в межах доводів апеляційної скарги.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, однак не спростували висновків суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює оскаржуване рішення в частині мотивування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2021 року змінити в частині мотивування. В іншій частині залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Дата складення повного тексту рішення 10 грудня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

25.11.2021 року м. Одеса