Справа № 212/7446/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2021 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання Ігнатьєвої А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів,
В С Т А Н О В И В:
26 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% від щомісячного прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, щомісячно, починаючи з 01 вересня 2013 року до виповнення дитині повноліття, що стягуються на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у цивільній справі №212/6873/13-ц.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01.06.2002. В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , батьком якого записаний він відповідно до ч.1 ст. 122 СК України. Шлюб між ним та відповідачем було розірвано 21 жовтня 2013 року рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2013 року з нього стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% від щомісячного прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, щомісячно, починаючи з 01 вересня 2013 року до виповнення дитині повноліття. Вказує, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року відомості про його батьківство було виключено з актового запису №1023 від 04.09.2007 про народження ОСОБА_3 , у зв`язку із чим він не має обов`язку утримувати дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому вимушений звернутись до суду із даним позовом.
13 вересня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
25 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності позивача та за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив на позов не надала, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність від неї не надходило, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.
Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд).
Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.11.2013 (а.с.6).
В шлюбі у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина ОСОБА_3 .
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2013 року, у цивільній справі №212/6873/13-ц, 2/212/3459/13 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% від щомісячного прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, щомісячно, починаючи з 01 вересня 2013 року до виповнення дитині повноліття (а.с. 11-12).

Згідно рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року, що набрало законної сили 12 жовтня 2020 року, виключено відомості про батьківство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з актового запису про народження №1023 від 04.09.2007 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13-16).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтями 76, 78, 79 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Відповідно до статті 180 СК України зобов`язання утримувати дитину до досягнення нею повноліття мають саме батьки.

Стаття 121 СК України містить загальні підстави виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини, за якими: права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Отже, факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо виховання та утримання дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України у тому числі обов`язків щодо утримання дитини.

За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитині саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком.

Такого обов`язку у особи, яка не визнана батьком дитини не виникає.

Згідно з частиною 1 статті 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Відповідно до частини 2 статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

За правилами частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Таким чином, починаючи з часу набрання законної сили рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року у цивільній справі №212/1817/19,2/212/375/20 відсутні підстави вважати позивача ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим відповідно до норм Сімейного кодексу України відсутні підстави для продовження стягнення з нього аліментів за рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2013 року у цивільній справі №212/6873/13-ц, 2/212/3459/13, оскільки з цього часу відсутній його обов`язок по утриманню та вихованню ОСОБА_3 .

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 511/219/18, відповідно до якої виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що ця особа не є біологічним батьком дитини, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку особи, яка була зазначена у свідоцтві про народження, як батько.

Аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи наведені вище правові норми, а також те, що відомості про батьківство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 виключені з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 , про звільнення від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 листопада 2013 року у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% від щомісячного прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, у цивільній справі №212/6873/13-ц, 2/212/3459/13, є обґрунтованим і підлягає задоволенню з зазначених вище підстав.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України в зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 908 гривень.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, ст. ст. 121,180, 188, 197 СК України, ст. ст. 3, 12, 13, 76, 78, 79, 95, 141, 223, 263-265, 273, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 листопада 2013 року у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% від щомісячного прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, у цивільній справі №212/6873/13-ц, 2/212/3459/13.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 14 грудня 2021 року.

Суддя: О. В. Колочко