ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/5080/19
Провадження № 2/201/162/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федоріщева С.С.,

за участю секретаря судового засідання Максимової О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Ярличенко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу №315, третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіна Олена Валентинівна, Дніпровська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2021 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із зазначеним позовом та просила встановити факт проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) з ОСОБА_4 однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме, з червня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (день смерті ОСОБА_4 ).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане 30 серпня 2017 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. На день смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, що складається з квартири АДРЕСА_2 , яка їй належить. За життя ОСОБА_4 було отримано Ордер №1195 від 20 квітня 1982 року на право заняття однокімнатної квартири АДРЕСА_4 , житловою площею 19 квадратних метрів, зі складом сім`ї - одна особа: ОСОБА_4 . Вказаний ордер був виданий ОСОБА_4 , як члену ЖБК №315 виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів на підставі списків ЖБК №315, затверджених виконкомом міськради народних депутатів міста Дніпропетровська від 25 лютого 1982 року №117. В подальшому, у зв`язку з добудуванням до будинку АДРЕСА_2 трьох нових блоків квартир у цьому будинку було змінено нумерацію усіх квартир. В результаті проведеної зміни нумерації квартира №30 була змінена на квартиру №138 , що підтверджується довідкою, виданою Житлово-будівельним кооперативом №315 22.09.2006 за №28. Зазначена довідка підтверджує те, що ОСОБА_4 були виплачені внески за вищевказану квартиру у повному обсязі.

За життя ОСОБА_4 право власності на квартиру не було оформлено, заповіту вона не склала. Померла не має ніяких родичів, про що особисто повідомила позивачці, яка разом зі своєю сім`єю протягом усього часу їх проживання у вказаному будинку постійно спілкувались та товаришували з ОСОБА_4 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 була самотньою та досить часто хворіла, родичів у неї не було, вона висловила своє бажання проживати разом з позивачкою однією сім`єю, та з червня 2012 року стала постійно проживати з нею однією сім`єю в квартирі АДРЕСА_1 , вести спільне господарство. На протязі всього часу, починаючи з червня 2012 року, позивачка спільно проживала з ОСОБА_4 , допомагала їй, вони спільно харчувались, вели спільне господарство, спільно користувались вирішували життєві питання. В свою чергу ОСОБА_4 допомагала позивачці по господарству, інколи відводила її дітей до школи, дитячого садочка чи забирала звідти. Останній час ОСОБА_4 хворіла та була у безпорадному стані, була неспроможною самостійно забезпечувати усі свої життєві потреби. Враховуючи рівень цін на медичні препарати, які були їй життєво необхідними та необхідний раціон харчування для забезпечення життя останньої, суми пенсії, яка їй виплачувалась не вистачало на витрати, які необхідно було сплачувати. У зв`язку з цим позивачка забезпечувала ОСОБА_4 необхідними медичними препаратами, купувала продукти харчування для їх харчування, допомагала їй сплачувати комунальні платежі за її особисту квартиру. Після смерті ОСОБА_4 позивачка займалася справами по її похованню. 12.02.2018 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Бунякіної Олени Валентинівни із заявою про відкриття спадщини за законом, якою було заведено спадкову справу, але 05 березня 2018 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що відсутній встановлений у судовому порядку факт її проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (а.с.1-2).

22.10.2019 року до участі у розгляді справи у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог залучено Дніпровську міську раду (а.с.38).

23.11.2019 року до суду надійшли письмові пояснення Дніпровської міської ради, у яких вона заперечувала проти задоволення позовних вимог із посиланням на те, що позивачкою не доведено сукупності умов, необхідних для встановлення факту проживання однією сім`єю для цілей спадкування в розумінні ст. 1259 ЦК України. Разом з тим, встановлення факту проживання позивачки з ОСОБА_4 однією сім`єю завдає шкоди інтересам територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради, а саме в реалізації правовідносин відумерлої спадщини через звернення до суду з відповідною заявою в порядку ст.1277 ЦК України (а.с.44-45).

У судовому засіданні представник позивачки підтримала позов з підстав, викладених у ньому, просила його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача за підписом директора ЖБК №315 ОСОБА_5, у якій він повністю підтримав позовні вимоги ОСОБА_3 , просив позов задовольнити та виклав обставини, аналогічні обставинам позовної заяви (а.с.109). Відповідно до витягу з ЄДРПОУ, доданого до цієї заяви, керівником ЖБК №315 з 02.02.2015 року є ОСОБА_5 (а.с.110-112).

Третя особа Приватний нотаріус Бунякіна Олена Валентинівна в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , та у супровідному листі просила розглядати справу у її відсутність, підтримала свій висновок про необхідність відмови у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_4 з підстав, визначених у винесеній нею постанові: за ОСОБА_4 не зареєстроване право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , а позивач ОСОБА_3 не належить до кола спадкоємців (а.с.63).

Представник третьої особи Дніпровської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Вислухавши сторони, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні судом встановлені наступні обставини по справі.

Відповідно до копії паспорту НОМЕР_3 , виданого Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровські області 26.06.2006 року, позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14-15).

Відповідно до копії паспорту НОМЕР_4 , виданого Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровські області 22.10.2003 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.3).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_5 , виданого Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

Відповідно до Ордеру №1195 від 20 квітня 1982 року, ОСОБА_4 отримала право на заняття однокімнатної квартири АДРЕСА_4 , житловою площею 19 квадратних метрів, зі складом сім`ї - одна особа: ОСОБА_4 (а.с.5).

Відповідно до довідки №28 від 22.09.2006 року, виданої головою ЖБК-315 Дрозд Ю.В., у зв`язку з добудуванням до будинку АДРЕСА_2 трьох нових блоків квартир у цьому будинку було змінено нумерацію усіх квартир. В результаті проведеної зміни нумерації квартира №30 була змінена на №138 (а.с.6).

Відповідно до довідки б/н від 29.06.2004 року, виданої ЖБК-315, квартира АДРЕСА_2 є виплаченою кооперативною квартирою (а.с.7).

На підтвердження своїх позовних вимог, позивачка також надала суду:

- копію Акту б/н від 21.08.2018 року, який підписали ОСОБА_6 , що проживає у АДРЕСА_9 , ОСОБА_7 , що проживає у АДРЕСА_10 , ОСОБА_8 , що проживає у АДРЕСА_11 , відповідно до якого зазначені особи стверджують, що ОСОБА_4 в період з червня 2012 року по 30.08.2017 року (день смерті) проживала у АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_9 та її сім`єю, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом. Це їм відомо, оскільки вони є сусідам сім`ї ОСОБА_2 та постійно з ними спілкуються та товаришують (а.с.8);

- дві довідки, видані ОСОБА_4 головою правління ЖБК-315 Дрозд Ю.В. від 07.12. невідомого року №17 та від 14.03.14 №8 про те, що вона проживає без реєстрації у АДРЕСА_1 разом з позивачкою та її сім`єю у складі: 1. ОСОБА_11 - основний квартиронаймач;

2. ОСОБА_12 - дружина;

3. ОСОБА_3 - донька;

4. ОСОБА_5 - зять;

5. ОСОБА_13 - онука;

6. ОСОБА_14 - онука;

7. ОСОБА_4 (а.с.9,10);

- свідоцтво про поховання серії НОМЕР_6 , видане ОСОБА_2 , як користувачу місця НОМЕР_7 на Новоігренському кладовищі в м.Дніпрі у ряду 14 на ділянці 12-а де ІНФОРМАЦІЯ_2 поховано померлу ОСОБА_4 (а.с.11).

Згідно витягу із Спадкового реєстру, після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Бунякіною О.В. заведено спадкову справу за номером у спадковому реєстрі №61995220 на підставі заяви ОСОБА_3 (а.с.12).

05.03.2018 року приватним нотаріусом Бунякіною О.В. винесено Постанову про відмову позивачці у видачі свідоцтва на спадщину - квартиру АДРЕСА_2 після померлої ОСОБА_4 через те, що будь-яких документів, які б підтверджували факт спільного проживання позивачки з померлою не надано, також як і не надано документів, що підтверджували б фактичне прийняття спадщини відповідно до ст.1269 ЦК України (довідка компетентного Департаменту Дніпровської міської ради), а також правовстановлюючі документи на зазначену квартиру. При цьому будь-які інші особи за отриманням спадщини після ОСОБА_4 не зверталися, та заповіту вона не складала (а.с.13)

Відомості, викладені в зазначеній Постанові 05.03.2018 року приватного нотаріуса Бунякіної О.В. від 05.03.2018 року підтверджуються копіями матеріалів спадкової справи, що була витребувана судом (а.с.64-82).

За клопотанням позивачки, її допитано як свідка по даній справі, у своїх поясненнях вона підтвердила обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, за клопотанням сторони позивача, по справі також допитано як свідків бухгалтера ЖБК-315 ОСОБА_6 та двірника, що обслуговує прибудинкову територію цього ЖБК-315 ОСОБА_15 , які теж підтвердили обставини, зазначені у позовній заяві (а.с.123-128, 141-142, 143-146).

Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

За змістом позовних вимог, позивачка просить встановити факт проживання однією сім`єю із ОСОБА_4 не менш як п`ять років до часу її смерті задля прийняття спадщини після померлої, адже остання була самотньою людиною, а відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За таких умов, у спірних правовідносинах мають бути застосовані положення статті третьої Сімейного кодексу України, відповідно до частин другої, четвертої якої, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Отже, для підтвердження проживання однією сім`єю необхідно підтвердити факт спільного проживання, ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

З огляду на викладене, надаючи оцінку дослідженим доказам, суд виходить з наступного.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09.12.94 р., п.29).

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

В даному випадку, передусім, суд звертає увагу на той факт, що позивачка доводиться директору ЖБК-315 (відповідач по справі) ОСОБА_5 жінкою. Це випливає із довідок, наданих самою ж позивачкою про проживання ОСОБА_4 без реєстрації у АДРЕСА_1 разом з позивачкою та її сім`єю, до складу якої входить і чоловік останньої ОСОБА_5 , та у своїх поясненнях, наданих суду, позивачка цей факт не спростувала.

В свою чергу не тільки позивачка, але й її чоловік ОСОБА_5 (він же представник відповідача - директор ЖБК-315), також як і позивачка очевидно є зацікавленими у задоволенні позовних вимог, адже у такому разі з`явиться можливість покращити житлові умови їх сім`ї за рахунок спадкової квартири ОСОБА_4 .

Про це свідчить не тільки повне визнання позовних вимог у листі, підписаному ОСОБА_5 із фактичним відтворенням ним обставин, зазначених у позовній заяві, але й той факт, що згідно вищезгаданих довідок, наданих самою ж позивачкою, у квартирі за місцем її мешкання ( АДРЕСА_1 ) зареєстровано шість осіб - членів сім`ї позивачки. Квартира трикімнатна. Крім того, за твердженням позивачки, до цієї ж квартири у червні 2012 року вона заселила без реєстрації сторонню для їх сім`ї особу - ОСОБА_4 , та з того часу вже сім осіб отримали право проживати у цій квартирі. ОСОБА_4 , за твердженням позивачки та її чоловіка ОСОБА_5 (він же представник відповідача - директор ЖБК-315), прожила в зазначеній квартирі без реєстрації разом із сім`єю позивачки понад п`ять років - до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наявність такої кількості людей, що отримали право на проживання в зазначеній квартирі очевидно створює не тільки побутові труднощі у користуванні цією квартирою, але й суперечить вимогам ст.47 Житлового Кодексу, відповідно до якої норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

За таких умов, суд доходить до висновку про наявність у діях ОСОБА_5 , що виступає від імені відповідача ЖБК-315 як його директор у даній справі, деяких ознак реального конфлікту інтересів, що за визначенням, яке міститься в абз.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», є суперечністю між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень. У свою чергу поняття «приватний інтерес» розкрито в абз.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції»: це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Дії ж позивачки щодо подання позову у даній справі саме до ЖБК-315, без залучення до участі у розгляді справи Дніпровської міської ради, з огляду на предмет позову та сімейні взаємовідносини позивачки із представником позивача - директором ЖБК-315 ОСОБА_5 , що доводиться їй чоловіком, суд розцінює як намагання досягти бажаного для неї та для її сім`ї результату через зловживання своїми цивільними правами.

У п.3 ч.2 ст.44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч.3 ст.44 ЦПК України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч.4 ст.44 ЦПК України).

Водночас, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.13 ЦК України).

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2-5 ст. 13 цього Кодексу (ч.3 ст.16 ЦК України).

Тлумачення зазначених норм свідчить, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідками щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

До аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 3 червня 2020 року у справі № 318/89/18 (провадження № 61-128св19).

Надаючи оцінку поясненням допитаних по справі свідків у сукупності із встановленими обставинами щодо їх статусу в повсякденному житті та родом занять, суд доходить до висновку про те, що їх пояснення не можна визнати неупередженими, виходячи з наступного.

Так, допитані за ініціативою сторони позивачки свідки за своїми посадами є особами, які перебувають у підпорядкуванні чоловіка позивачки ОСОБА_5 : ОСОБА_6 працює бухгалтером ЖБК-315, а ОСОБА_15 - двірником, що обслуговує прибудинкову територію цього ЖБК-315. За таких умов, з огляду на сімейні правовідносини позивачки та представника відповідача ОСОБА_5 , а також процесуальну та правову позицію останнього по даній справі щодо прагнення до задоволення позову, на увагу такі покази свідків не заслуговують та суд ці докази відхиляє.

Даючи ж пояснення як свідок у даній справі, позивачка діє на свою користь та на користь своєї сім`ї та, користуючись процесуальною можливістю її допиту як свідка, намагається у такий спосіб отримати додатковий доказ у вигляді її ж пояснень, але як свідка, з метою досягнення позитивного для неї вирішення справи. Враховуючи її пряму зацікавленість у результаті розгляду справи, такі пояснення, надані навіть і під присягою, суд не може визнати неупередженими.

Крім того, показання усіх допитаних свідків не містять об`єктивних відомостей із посиланням на конкретні факти та не підтверджують наявності спільних витрат, бюджету, побуту, ведення спільного господарства, утримання житла, його ремонту, придбання майна для спільного користування в інтересах сім`ї, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин у взаємовідносинах ОСОБА_4 та позивачки, в той час як окрім доведення факту спільного проживання, на останню покладений обов`язок доведення саме цих фактів проживання однією сім`єю.

Водночас, показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю, оскільки для встановлення такого факту необхідні докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявність взаємних прав та обов`язків.

До подібного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 року за результатами розгляду справи №129/2115/15-ц, а також у постанові від 12.11.2020 року у справі №750/12880/19.

Наданий же позивачкою акт б/н від 21.08.2018 року (а.с.8), теж складений сусідами позивачки: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , при цьому остання, до того ж працює в підпорядкуванні чоловіка позивачки. Викладені у акті обставини судом оцінюються критично, оскільки особи, що його підписали, окрім ОСОБА_6 , не допитувались судом в якості свідків, в судовому засіданні позивач та представник позивача не вважали необхідним викликати даних осіб для допиту в якості свідків, а із змісту акту не можливо встановити в який період дані особи проживають в будинку АДРЕСА_2 . Підписи зазначених осіб не завірені.

Копії довідок, які позивачка додала до своєї позовної заяви, видані ОСОБА_4 головою правління ЖБК-315 Дрозд Ю.В. від 07.12. невідомого року №17 та від 14.03.14 №8 про те, що вона проживає без реєстрації у АДРЕСА_1 разом з позивачкою та її сім`єю у складі шести осіб, теж не можуть бути беззаперечними доказами, на підставі яких можна було б задовільнити позов. Насамперед, позивачка не довела, як ці копії довідок опинилися у неї, якщо вони видані ОСОБА_4 , оригіналів цих довідок позивачка суду не надала, відомостей про те, що позивачка веде с ОСОБА_4 спільне господарство ці копії довідок не містять, та найголовніше - вони не містять посилання на джерела інформації, яку вони відображають.

З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем не надані належні та допустимі докази, на підтвердження факту проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства, а відтак, позовна заява не обґрунтована і не підлягає задоволенню, оскільки матеріалами справи не встановлено, що позивачка та ОСОБА_4 з червня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (день смерті останньої) - проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство. Позовні вимоги необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про залишення позову без задоволення підстави для стягнення з відповідача судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.3, 4 СК України, ст.1264 ЦК України, ст.ст.234, 256, 294, 315 - 319 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу №315, третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіна Олена Валентинівна, Дніпровська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30 діб до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом 10 днів.

Суддя С.С. Федоріщев