ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/21/21 Справа № 201/398/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Лаченкової О.В.
суддів - Городничої В.С., Куценко Т.Р.
при секретарі - Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційні скарги ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2019 року
по справі за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Державного реєстратора відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи - Дніпровська міська рада, орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради про визнання порушення, визнання дій незаконними, визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з ОСОБА_5 , визнання факту перешкоди в праві користування, визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, виселення, визнання основним квартиронаймачем, стягнення боргу за комунальні послуги, -

ВСТАНОВИЛА:
В січні 2018р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору орган опіки і піклування в особи виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради (а.с. № 2-5 т. 1).
В лютому 2018 року відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав і звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, також визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору орган опіки і піклування в особи виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради (а.с. № 84-89 т. 1).
В травні 2018 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2019 року надійшов позов ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , як третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору до ОСОБА_3 , Державного реєстратора відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради (далі - відділ формування та ведення реєстру ТГ УСР ДАПДП) про визнання порушення, визнання дій незаконними, визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з ОСОБА_5 , визнання факту перешкоди в праві користування, визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, виселення, визнання основним квартиронаймачем, стягнення боргу за комунальні послуги, визначивши третьою особою орган опіки і піклування в особи виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради (а.с. № 28-29 т. 2).
Ухвалою суду від 20.05.2019р. первісний позов ОСОБА_5 і зустрічний позов ОСОБА_6 залишено без розгляду за їх заявами, а також звільнено третю особу ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви і заяви про забезпечення позову.
У зв`язку з наведеним, справа розглядалась виключно за вимогами третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , Державного реєстратора відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи орган опіки і піклування в особи виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради (залучений самостійно ОСОБА_1 ), Дніпровська міська рада (залучена за клопотанням ОСОБА_1 ).
Третя особа ОСОБА_1 під час розгляду справи неодноразово уточнював, збільшував і доповнював позовні вимоги (а.с. № 39-40, 147-148, 188-189 т. 2).
В обґрунтування позовних вимог третя особа ОСОБА_1 зазначив, що він на законних підставах зареєстрований у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкав з 2005 року. До цього у квартирі до моменту смерті мешкала член його сім`ї ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 він дізнався, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_3 29.10.2009р. протиправно заволодів документами на квартиру, ключами, змінив замки, чим позбавив ОСОБА_1 можливості оплачувати комунальні послуги, у зв`язку із чим він звернувся до Жовтневого ДГУ ГУМВД в Дніпропетровської області з заявою о скоєні злочину .
Зазначає, що 13.02.2009р. на підставі ст. 65 ЖК України його малолітній син ОСОБА_2 був прописаний за адресою цієї квартири. Після народження сина судом розглядався спір між ним і ОСОБА_7 (справа № 2-4907/08, № 2-1647/09) про право користування квартирою. Він намагався з ОСОБА_7 укласти мирову угоду про право на користуватися житлом. ОСОБА_3 вчиняв на неї психічний і моральний тиск, тому мирова угода укладена не була.
Вважає, що на підставі ст. 106ЖК України він як член сім`ї померлого квартиронаймача, що постійно з ним проживав, у т.ч. на підставі укладеного у 2006 році договору найму житла, має право на зміну його на основного квартиронаймача.
Посилається на те, що на цей час ОСОБА_3 і його син тривалий час в квартирі не мешкають, що підтверджується висновками Органу опіки та піклування виконавчого комітету Харківської області, проживає у м. Києві, а спірну квартиру здає у найм третім особам. Внаслідок вчинення ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою, несплатою останнім комунальних платежів, у третьої особи на банківському рахунку «АТ «Приватбанк» («Приват24») виставлена заборгованість в сумі 29 603,13 грн.
Окрім цього, в доповненнях до позовної заяви від 02.04.2019р. (а.с. № 188-189 т. 2) ОСОБА_1 повідомив, що 31.03.2019р. сталося загоряння в приватному будинку по АДРЕСА_2 , де йому ( ОСОБА_1 ) на праві спільної власності належить 8/11 домоволодіння. Внаслідок пожежі його майно згоріло, пошкоджені речі, чим спричинена матеріальна і моральна шкода. Таким чином, він позбавлений власного житла, іншого житла не має, в той самий час як ОСОБА_3 чиніть перешкоди у користуванні квартирою, в якій він прописаний і має право проживати зі своїм сином.
Враховуючи викладене, просить суд: визнати протиправною (без ордера і рішення суду) реєстрацію ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7 30.10.2009р. у квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати протиправними дії Державного реєстратора відділу формування та ведення реєстру ТГ УСР ДАПДП щодо реєстрації ОСОБА_3 у квартирі без ордера і рішення суду; визнати реєстрацію малолітнього сина ОСОБА_3 - ОСОБА_4 не законною; визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_5 ; визнати перешкодою з боку ОСОБА_3 у праві користування квартирою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 2009 року і по час постановлення судового рішення; визнати бездіяльність КЖЕП № 3 Жовтневого району м. Дніпропетровська в частині подання позову до ОСОБА_3 у 2011 році, після його самовільного займання державного житла (спірної квартири); визнати займання квартири ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7 (з 30.10.2009р.) самовільним та незаконним, визнати протиправним здавання квартири у найм; зобов`язати ОСОБА_3 і мешканців квартири, звільнити самовільно заняту квартиру, виселити ОСОБА_3 без надання їм іншого жилого приміщення; визнати відсутність у ОСОБА_1 житлового приміщення після скоєного злочину; визнати ОСОБА_1 основним квартиронаймачем; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за комунальні послуги в розмірі 29 603,13 грн. (для сплати відповідним установам); зобов`язати ОСОБА_3 сплатити відповідним установам суму боргу за комунальні послуги в розмірі 29 603,13 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2019 року позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , Державного реєстратора відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи Дніпровська міська рада, орган опіки і піклування в особи виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради, про визнання порушення, визнання дій незаконними, визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з ОСОБА_5 , визнання факту перешкоди в праві користування, визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, виселення, визнання основним квартиронаймачем, стягнення боргу за комунальні послуги - задоволено частково.
Визнано протиправною реєстрацію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2019 року в частині протиправної реєстрації ОСОБА_3 і його малолітнього сина ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .
Винести постанову, якою відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 щодо протиправної реєстрацію ОСОБА_3 і його малолітнього сина ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині рішення суду залишити без змін.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить частково скасувати рішення суду від 20.5.2019 року за справою 201/398/18 в частині відмови йому в задоволенні решти інших позовних вимог та постановити нове судове рішення, яким: визнати ОСОБА_3 та його сина ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме кв. АДРЕСА_3 .
Усунути для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди в користування та розпорядженні кв. АДРЕСА_3 з боку ОСОБА_3 та його сина ОСОБА_4 , визнавши ОСОБА_3 та його сина ОСОБА_4 втратившими право користування цим житлом кв. АДРЕСА_3 та зняти з реєстрації в цьому житлі.
Позбавити права користування житловим приміщенням кв. АДРЕСА_3 малолітнього ОСОБА_4 шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання кв. АДРЕСА_3 .
Позбавити права власності на житлове приміщення кв. АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 та його сина ОСОБА_4 .
Позбавити права користування житловим приміщенням кв. АДРЕСА_3 ОСОБА_3 та його сина ОСОБА_4 .
Задовольнити усі його позовні вимоги позову та його доповнень.
Стягнути з відповідача усі судові витрати.
Відзиви на апеляційні скарги ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2019 року до апеляційного суду від інших учасників справи не надходили.
В поясненнях ОСОБА_5 просила апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, в задоволенні позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки КЖЕП №3 про склад сім`ї від 11.05.2012р. №198, основним квартиронаймачем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на той час була ОСОБА_7 , 1913 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З довідки №1991 від 13.02.2018р. про склад сім`ї або зареєстрованих осіб Відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані з 16.06.2014р. ОСОБА_3 , з 14.10.2014р. його син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29.05.2006р. ОСОБА_1 , з 27.02.2009р. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.50 т. 1).
Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу УМВС України в Дніпропетровській області і відмітки у паспорті видно, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований з 16.06.2014р. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29, 44 т. 1).
Ця інформація підтверджена ДАПДП, надані копії карток Ф-А, що були передані органами ДМС України в Дніпропетровській області (а.с.74 76 т. 2).
На момент реєстрації відповідача ОСОБА_3 і його малолітнього сина ОСОБА_4 діяв Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затверджений Наказом МВС України від 22.11.2012р. №1077, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.12.2012р. за №2109/22421 (далі Порядок № 1077).
В матеріалах справи, окрім карток реєстрації особи ОСОБА_3 і малолітнього ОСОБА_4 , що були передані до ДАПДП Дніпровської міської ради з картотеки ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 125 - 126 т. 2), відсутні будь-які документи із зазначених у переліку Порядку №1077, які є підставою реєстрації ОСОБА_3 і малолітнього ОСОБА_4 за адресою спірної квартири.
Відповідно до листа Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради №1/9-111 від 25.01.2019року в архіві Департаменту відсутнє рішення міської ради про надання житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 ордер не видавався (а.с. № 139 т. 2).
Як роз`яснено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 2 від 12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Для реєстрації особа або її законний представник подає: письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Відповідно до п.1.6. розділу І Порядку № 1077 ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування осіб в Україні (далі - реєстраційний облік) здійснюється територіальними підрозділами ДМС України та адресно-довідковими підрозділами територіальних органів ДМС України з дотриманням вимог законодавства про захист персональних даних.
Реєстраційний облік ведеться у межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці відповідного адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України або територіального підрозділу ДМС України.
У територіальному підрозділі ДМС України картотеки складаються з відомостей про реєстрацію у формі картки реєстрації особи (додаток 1) та адресної картки (додаток 2), а в адресно-довідковому підрозділі територіального органу ДМС України - талона зняття з реєстрації місця проживання в Україні (додаток 3) та відомостей про реєстрацію місця проживання особи (додаток 4).
Відповідно до п. 2.2. розділу ІІ Порядку № 1077 для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру: письмову заяву про реєстрацію місця проживання (додаток 5); документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання; документи, що підтверджують:
-право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання. У разі реєстрації місця проживання у центрі договір оренди житлового приміщення може бути засвідчено адміністратором центру;
-право на перебування або взяття на облік у закладі/установі - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи (додаток 6), копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 28 грудня 2011 року № 574 "Про деякі питання діяльності центру обліку бездомних громадян", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 січня 2012 року за № 84/20397;
-проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини, зразок якої наведено в додатку 7 до цього Порядку;
-військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);
-свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України, якщо реєструється місце проживання дитини, яка не досягла 16-річного віку;
-заява про зняття особи з реєстрації місця проживання, форма якої наведена в додатку 8 до цього Порядку (у разі здійснення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною реєстрацію ОСОБА_3 і його сина ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження наявності згоди на реєстрацію місця проживання за адресою спірної квартири, у зв`язку із чим підлягають задоволенню вимоги про визнання протиправною реєстрації у спірній квартирі ОСОБА_3 і його малолітнього сина ОСОБА_4 .
Але з таким висновком колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.
Рішенням Самарського районного суду від 25.07.2013року у справі №436/8843/12 визнано за ОСОБА_3 право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_3 , на підставі якого (та заяви про реєстрацію) Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Жовтневий районний відділ у м.Дніпропетровську 16.06.2014 року здійснив реєстрацію ОСОБА_3 у жилому приміщенні квартири АДРЕСА_3 .
Таким чином, реєстрація ОСОБА_3 та ОСОБА_8 є законною, так як здійснена на підставі рішення суду.
Також зазначеним рішенням встановлено обставини реєстрації ОСОБА_1 . Покійна ОСОБА_7 зверталася до поліції та суду відносно ОСОБА_1 та його шахрайських дій, але в зв`язку з її смертю провадження було закрите. З 2006 року ОСОБА_3 допомагав покійній та на її запрошення переїхав жити до спірної квартири, в якій в подальшому і прописався на підставі рішення суду. Останній займався її похованням та ніс всі супутні витрати.
ОСОБА_1 звертався до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із заявою про роз`яснення рішення Самарського районного суду від 25.07.2013року у справі №436/8843/12, що свідчить про його обізнаність про встановлене право ОСОБА_3 на користування жилим приміщенням, проте, не повідомивши про ці обставини, звернувся з позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги.
Отже, апелянтом ОСОБА_3 доведено належними та допустимими доказами, що реєстрація ОСОБА_3 та ОСОБА_8 є законною, так як здійснена на підставі рішення суду.
Також судом першої інстанції встановлено, що з представлених суду ОСОБА_1 копій документів видно, що ОСОБА_9 на підставі рішення виконавчого комітету за списком Треста «Южтеплоенергомотаж» 10.02.1982р. був виданий ордер №408 серії Д на квартиру АДРЕСА_3 .
Свого часу ОСОБА_7 зверталася із позовом до свого піклувальника ОСОБА_10 про визнання незаконним розпорядження про приватизацію житла, визнання недійсним права власності на квартиру. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.11.2005р. скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2005р., задоволені вимоги ОСОБА_7 , визнано незаконним розпорядження Державного ЖКП «Південне» №693 від 23.08.2001р. про належність ОСОБА_7 і ОСОБА_10 на праві приватної власності квартири АДРЕСА_3 , визнано незаконним свідоцтво про право власності на житло за ОСОБА_7 і ОСОБА_10 , видане 23.08.2001р., зобов`язано відділення паспортної реєстраційної імміграційної служби Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області анулювати реєстрацію ОСОБА_10 за цією адресою.
Відповідно до листа КЖЕП №3 від 15.02.2012р. №69, адресованого народному депутату ОСОБА_11 , будинок АДРЕСА_4 перебуває на балансі КЖЕП №3. З 1982 року у неприватизованій квартирі АДРЕСА_5 , проживала і була зареєстрована ОСОБА_7 , яка була користувачем цієї квартири, відповідно до ордера №408 серії «Д» від 10.02.1982р.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла. Квартира на цей час є комунальною власністю територіальної громади м. Дніпропетровська.
У квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані з 29.05.2006р. ОСОБА_1 , з 27.02.2009р. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
У зв`язку з цим КЖЕП-3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про виселення з квартири за вищевказаною адресою ОСОБА_1 , малолітнього ОСОБА_2 .
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07.06.2011р. по справі №2-4387/11 відмовлено у задоволенні первісного позову КЖЕП №3 до ОСОБА_1 ,, малолітнього ОСОБА_2 (третя особа ОСОБА_3 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, а також відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до КЖЕП №3, виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, органу опіки і піклування про визнання права порушеним, визнання і збереження права користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні(а.с.242, т.2).
Судом у цій справі встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_3 має статус жилого приміщення державного (громадського) житлового фонду, її балансоутримувачем є позивач КЖЕП №3. Основним квартиронаймачем даного житлового приміщення була ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Крім неї у спірній квартирі з 29.05.2006р. зареєстрований ОСОБА_1 , а з 13.02.2009р. його малолітній син ОСОБА_12 , які у ній фактично не проживають.
З жовтня 2006 року ОСОБА_7 зверталася до правоохоронних органів з приводу безпідставної реєстрації ОСОБА_1 у її квартирі, а у березні 2007 року звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до останнього про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням. У листопаді 2008 року ОСОБА_1 також звернувся до Жовтневого районного суду з позовом до ОСОБА_7 про вселення.
Ухвалою суду від 18.05.2009року ці позови були об`єднані в одному провадженні, при цьому позов ОСОБА_1 визнаний зустрічним. Після смерті ОСОБА_7 30.10.2009р., ухвалою суду від 17.12.2009р. провадження у справі в частині вимог, заявлених останньою та до неї, було закрите, решта вимог виділена у самостійне провадження та розглянута у даній справі.
Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених у справі вимог, суд прийшов до наступного. У первісному позові КЖЕП №3 послався на те, що відповідач з малолітньою дитиною зареєстрований у спірній квартирі АДРЕСА_3 , втім фактично зазначені особи у ній не проживають без поважної причини на протязі тривалого часу, а отже вони втратили право користування відповідним жилим приміщенням. Разом з тим, набуття відповідачем та його малолітньою дитиною такого права під час розгляду справи не знайшло об`єктивного підтвердження.
Згідно зі ст.ст. 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація громадянина за певною адресою є формальним адміністративним актом. Сам по собі факт реєстрації відповідача у спірній квартирі, за відсутності підстав, з якими житлове законодавство пов`язує виникнення права користування жилим приміщенням, не дає підстав вважати, що таке право було ним набуте.
З наданого ОСОБА_1 договору, що був укладений ним з ОСОБА_7 вбачалося, що ним було обумовлене виникнення правовідносин, що у розумінні ст.ст. 91-97 ЖК України є відносинами піднайму, оскільки ОСОБА_7 , не будучи власником, а наймачем спірної квартири, не могла бути його наймодавцем. Цей факт спростовував посилання відповідача на те, що він нібито був вселений до спірної квартири та проживав у ній як член сім`ї наймача. Доводи відповідача в частині наявності сімейних відносин між ним та ОСОБА_7 , проживання його у спірній квартирі у будь-який період часу не були спростовані показаннями свідків.
Виходячи з наведеного суд правильно дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах не вбачалося обставин, що відповідно до положень житлового законодавства тягнуть виникнення у відповідача права користування спірною квартирою. Укладання між ним та ОСОБА_7 договору найму та реєстрація місця проживання позивача у даній квартирі такими підставами не є, оскільки за своєю правовою природою цей договір є договором піднайму у розумінні ст.ст.91-97 ЖК України та згідно ст.99 ЖК України самостійного права користування жилим приміщенням відповідачеві не дає.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що малолітній ОСОБА_2 також не набув право користування спірним приміщенням. Станом на час його народження відповідач ОСОБА_1 у спірній квартирі не проживав, право користування нею не мав, дитина до даної квартири не вселялася.
Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку ,що вимоги зустрічного позову не підлягають задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_1 і малолітній ОСОБА_2 права користування спірною квартирою не мали і не мають, а отже таке право не може бути порушене і захисту в обраних позивачем форм не підлягає. Зокрема не може бути визнане або збережене, а також не може бути перешкод у його здійсненні.
Відмовлено також у задоволенні вимог зустрічного позову в частині визнання правомірною реєстрації відповідача ОСОБА_1 та його малолітньої дитини у спірній квартирі з урахуванням положень ст.4 ЦПК України, оскільки надання оцінки правомірності дій уповноваженого державного органу не є визначеною законом формою захисту житлових прав. Крім того, з встановлених судом фактичних обставин справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 і малолітній ОСОБА_2 були зареєстровані у жилому приміщенні, в якому не проживали та права користування яким не мали.
Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Згідно зі ст. 99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму.
Відмовляючи частково у задоволенні позовних ОСОБА_1 про визнання його основним квартиронаймачем,установлення факту перешкод з боку ОСОБА_3 , у праві користування квартирою,визнання займання квартири ОСОБА_13 після смерті ОСОБА_14 самовільним та незаконним,визнання протиправним здавання квартири в найм,зобовязання ОСОБА_3 ,,інших мешканців звільнити квартиру, виселення ОСОБА_3 без надання іншого жилого приміщення , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що порушено його Конституційне право на житло є безпідставними, оскільки , враховуючи вище наведене, вимоги третьої особи ОСОБА_1 про визнання його основним квартиронаймачем, установлення факту перешкод з боку ОСОБА_3 у праві користування квартирою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , визнання займання квартири ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7 самовільним та незаконним, визнати протиправним здавання квартири в найм, зобов`язання ОСОБА_3 , інших мешканців звільнити квартиру, виселення ОСОБА_3 без надання їм іншого жилого приміщення не можуть бути задоволені, так як ОСОБА_1 ніколи не був наймачем квартири.
З урахуванням встановлених судом у справі №2-4387/11 обставин, а також обставин у цій справі, ОСОБА_1 і малолітній ОСОБА_2 ніколи права користування спірною квартирою не набували, що виключає їх право користування спірною квартирою, а тому, як наслідок, і право на захист в обраний спосіб.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації є безпідставними, оскільки, вимоги про визнання протиправними дій Державного реєстратора відділу формування та ведення реєстру ТГ УСР ДАПДП щодо реєстрації ОСОБА_3 у квартирі без ордера і рішення суду задоволені бути не можуть, оскільки ДАПДП є виконавчим органом Дніпровської міської ради, входить до її структури на підставі Положення про Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради», затвердженого рішенням Дніпровської міської ради №61/16 від 01.12.2016р. Департамент не є правонаступником СГІРФО Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, отже державний реєстратор взагалі не здійснював реєстрацію відповідача ОСОБА_3 у квартирі, що виключає наявність спірних правовідносин між ОСОБА_1 і ДАПДП як таких.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що мешкання сина ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у м.Херсон та у м.Дніпро в квартирі гр. ОСОБА_15 , а не за адресою спірної квартири, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_5 , можуть ставити у даному випадку лише батьки дитини, адже відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином, цією нормою права встановлено вичерпний перелік осіб, місце проживання (місцезнаходження) яких може вважатися місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років: батько, мати, опікун дитини, навчальний заклад чи заклад охорони здоров`я, в якому проживає дитина.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не може бути стягнута з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за комунальні послуги в розмірі 29 603,13 грн. для сплати відповідним установам, а суд не може зобов`язати ОСОБА_3 сплатити відповідним установам суму боргу за комунальні послуги в розмірі 29 603,13 грн., оскільки правовідносини з сплати комунальних послуг існують виключно між їх надавачами і споживачами, а тому обраний спосіб захисту права не ґрунтується на законі ЖК України і Законі України «Про житлово-комунальні послуги».
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що в нього житло по АДРЕСА_6 знищено підривом та пожежею у березні 2019року не можуть бути адресовані відповідачам за його позовом, адже пожежа виникла не з їх вини і ці вимоги не пов`язані жодним чином з предметом спору.
Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.
Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2019 року скасувати в частині визнання протиправною реєстрацію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою квартири: АДРЕСА_1 .
В задоволенні позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Державного реєстратора відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи - Дніпровська міська рада, орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради в частині визнання протиправною реєстрацію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою квартири: АДРЕСА_1 - відмовити.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

Т.Р.Куценко