№ 207/1564/20
№ 2/207/507/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Подобєд О.К.

при секретарі Онищенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», третя особа- приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Прожуган М.А. про визнання протиправним договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 78468422 від 11.06.2007 року та іпотечного договору, вилучення запису про іпотеку та зняття заборони на відчуження предмету іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», третя особа- приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Прожуган М.А. про визнання протиправним договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 78468422 від 11.06.2007 року та іпотечного договору, вилучення запису про іпотеку та зняття заборони на відчуження предмету іпотеки.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що 11.06.2007 року він уклав з ПАТ КБ «Надра» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 78468422 від 11.06.2007 року у розмірі 494 941,78 грн. 15.06.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ним та ПАТ КБ «Надра» був укладений іпотечний договір ВЕР 516927-30 р-р 2743, іпотечним майном якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 . 06.09.2013 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області винесено рішення по справі № 404/8524,!2 згідно якого позовні вимоги Публічного акціонерного Товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення 349,040 грн. 99 коп. - задоволено в повному обсязі. Згідно рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.01.2014 року рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.09.2013 року та додаткове рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.09.2013 року - скасовано. В задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про комплексне обслуговування фізичних осіб від 11.06.2007 року- було відмовлено. Вважає, що станом на сьогоднішній день жодної заборгованості у нього не має, а тому просить припинити договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 78468422 від 11.06.2007 року та іпотечного договору, а також просить вилучити запис про іпотеку та зняти заборону на відчуження предмету іпотеки.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.06.2020 року по цивільній справі було відкрито провадження та призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.02.2021 року підготовче судове засідання по цивільній справі було закрито, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтрмує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву з якого вбачається, що Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.01.2014 року рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.09.2013 року скасовано. В задоволені позову ПАТ КБ «Надра» - відмовлено у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Окремо звернув увагу суду, що станом на дату підписання позовної заяви, новим кредитором ОСОБА_1 за договором про комплексне банківське обслуговування № НОМЕР_1 є ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на підставі договору № GL6N016600 від 06.05.2020 року. Вважає, що в цивільному кодексі України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визначено, а Законом України «Про іпотеку» не передбачено підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. На підставі чого у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

03.02.2021 року від представника відповідача надійшла зава про розгляд справи за відсутністю представника відповідача.

Третя особа - приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Прожуган М.А. в судове засідання не з`явилась, надала заву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги їй відомі.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що 11.06.2007 року сторони уклали договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 78468422 від 11.06.2007 року у розмірі 494 941, 78 грн.

15.06.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами був укладений іпотечний договір ВЕР № 516927-30, р-р 2743, згідно умов якого іпотечним майном є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , який засвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Прожуган М.А.

06.09.2013 року рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення 349 040 грн. 99 коп. - задоволено у повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.01.2014 року Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.09.2013 року та додаткове рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.09.2013 року -скасовано. В задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про комплексне обслуговування фізичних осіб від 11.06.2007 року - відмовлено, у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

За загальним принципом доказування та подання доказів відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, відповідно до ст. 509, ст. 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої ЦК України. Норми даної глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо), зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає, смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою, смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора, ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи з аналізу положень ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

За змістом ст. 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу.

Наявність рішення суду про відмову в задоволенні позову через сплив позовної давності не припиняє зобов`язання. На цьому наголошено в постанові Верховного Суду України від 15.05.2017. Так, у справі №6-786цс17 зазначено, що позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо впродовж установлених законом строків особа не подає до суду, то, за загальним правилом, вона втрачає право на позов у розумінні можливості здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що Рішення Апеляційного суду від 28.01.2014 року про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у зв`язку з пропуском позовної давності не призводить до припинення зобов`язань за кредитним договором, положення Цивільного кодексу України не містять норм про припинення зобов`язань та звільнення боржника від обов`язку повернення суми боргу внаслідок ухвалення судом рішення про відмову з задоволенні позову про стягнення заборгованості у зв`язку з пропуском позовної давності.

Сплив позовної давності не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку так і без використання судового процесу.

Щодо заявлених позовних вимог позивача в частині визнання припиненим договору іпотеки нерухомого майна, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно термінів, наведених в ст.1 Закону України «Про іпотеку»:

-основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

-іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За змістом ст.ст. 572,575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Тож Судова палата у цивільних справах ВСУ дійшла такого висновку: якщо іншого не передбачено договором, сплив позовної давності щодо основної та додаткової вимог про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема й за наявності рішення суду про відмову в задоволенні цього позову з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки

Вимоги ОСОБА_1 про визнання припиненим договору іпотеки ВЕР 516927-30, Р-Р 2743 від 15 червня 2007 року та позовні вимоги про визнання зобов`язання ОСОБА_1 за умовами комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 78468422 від 11.06.2007 року укладеного між ним та ПАТ « КБ «Надра» припиненими виконанням є похідними позовними вимогами, тобто задоволення яких залежить від задоволення позовної вимоги (основної вимоги), а тому суд залишає її також без задоволення. Також, судом не встановлено підстав для виключення з реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (квартира за адресою: АДРЕСА_1 ) за договором іпотеки, оскільки дані позовні вимоги є похідними від первісних позовних вимог, а тому суд не вбачає підстав для перевірки обґрунтованості цих вимог.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом наведені вище обставини, підтверджені доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не вбачає законних підстав для їх задоволення.

Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, та з урахуванням ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів судових витрат.

Керуючись 4, 5, 12, 13, 19, 80, 81, 82 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 15, 267, 509,526, 572, 575, 598, 599, 610, 611, 1049, 1054 ЦК України, ЗУ «Про іпотеку» суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», третя особа- приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Прожуган М.А. про визнання протиправним договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 78468422 від 11.06.2007 року та іпотечного договору, вилучення запису про іпотеку та зняття заборони на відчуження предмету іпотеки - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 15.02.2021 року

Головуючий суддя О.К. Подобєд