Справа № 199/6398/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

13.12.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого - судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Мажарі К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів житлової субсидії, -

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що позивачем відповідачу за її заявою з 25 вересня 2012 року було призначено компенсацію здійснюваних соціальних послуг по догляду за батьком відповідача довічно. При цьому відповідач при призначенні означеної компенсації зобов`язалась під розпис повідомити органом соціального захисту населення про припини, які впливають на призначення такої компенсації та припинення надання нею соціальних послуг. В серпня 2020 року соціальним інспектором проведено перевірку особової справи одержувача соціальної допомоги, за наслідками чого встановлено, що батько відповідача помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відповідач позивача не повідомила. За таких обставин позивачем прийнято рішення про припинення виплати компенсації та розраховано переплату за період з 30 червня 2015 року по 30 вересня 2020 року в розмірі 10976,46 гривень. Посилаючись на те, що відповідач добровільно в позасудовому порядку зазначену переплату не повернула, позивач просив суд стягнути з відповідача наведену вище грошову суму, а також покласти на відповідача судові витрати по справі.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання сторони повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомила, правом на подання відзиву не скористалась. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 25 вересня 2012 року відповідач звернулась до правопопередника позивача із заявою про призначення їй компенсаційної виплати за надання соціальних послуги ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В своїй заяві відповідач під розпис зобов`язалась повідомити вчасно про припинення надання соціальних послуг або інші причини, що впливають на призначення компенсаційної виплати. Викладене підтверджується копією заяви відповідача.

Рішеннями правопопередника позивача, а також самим позивачем відповідачу була призначена, а в подальшому перерахована з огляду на зміну розміру прожиткового мінімуму означена вище компенсаційна виплати з 25 вересня 2021 року, що підтверджується копією відповідного рішення та довідки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що відповідачем не було повідомлено позивача, однак останній дізнався про вказану обставину самостійно в серпні 2020 року за наслідками проведеної перевірки. Наслідком цього стало прийняття позивачем розпорядження від 25 серпня 2020 року про припинення виплати відповідачу призначено компенсаційної виплати за соціальні послуги з 30 червня 2015 року, здійснено перерахунок переплати, розмір якої за період з 30 червня 2015 року по 30 вересня 2020 року склав 10976,46 гривень. Викладене підтверджується копією свідоцтва про смерть, розпорядження, довідки про розрахунок переплати.

У вересні 2020 року та лютому 2021 року позивачем направлено відповідачу письмові вимоги про повернення наведеної вище переплати, які залишились без відповіді, переплата не повернута, що підтверджується копіями вказаних письмових вимог, поштової документації.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Законом України «Про соціальні послуги» від 19 червня 2003 року №966-IV (чинний на момент виникнення правовідносин сторін), Законом України «Про соціальні послуги» від 17 січня 2019 року №2671-VIII, Переліком соціальних послуг, що надаються особам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, затвердженим Наказ Міністерства соціальної політики України 03 вересня 2012 року №537 (далі - Перелік) (чинний на момент виникнення правовідносин сторін), Порядком призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №558 (далі - Порядок №558) (чинний на момент виникнення правовідносин сторін), Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859 (далі - Порядок №859), Класифікатор соціальних послуг, затвердженим Наказ Міністерства соціальної політики України 23 червня 2020 року №429 (далі - Класифікатор).

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.1 Закону України «Про соціальні послуги» від 19 червня 2003 року №966-IV соціальні послуги - комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв`язання їхніх життєвих проблем. Суб`єктами, які надають соціальні послуги є і фізичні особи. Схожі за змістом положення містить ст.1 Законом України «Про соціальні послуги» від 17 січня 2019 року №2671-VIII.

Статтею 6 Закону України «Про соціальні послуги» від 19 червня 2003 року №966-IV визначено, що право на отримання соціальних послуг мають громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, у тому числі біженці, які проживають в Україні на законних підставах та перебувають у складних життєвих обставинах.

Нормою ст.7 Закону України «Про соціальні послуги» від 19 червня 2003 року №966-IV фізичним особам, які надають соціальні послуги, призначаються і виплачуються компенсаційні виплати в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Аналогічні положення передбачені ст.13 Законом України «Про соціальні послуги» від 17 січня 2019 року №2671-VIII.

Пунктом 1 Порядку №558 визначено, що непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата. Схожі за змістом положення містить п.1 Положення №859.

Пунктом 5 Порядку №558 компенсація призначається і виплачується структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради за місцем проживання, перебування особи, якій надаються соціальні послуги, з дня подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, та особою, яка їх потребує, заяв разом з документами, зазначеними у п.6 цього Порядку. Аналогічні положення передбачені п.3 Порядок №859.

Пунктом 15 Порядку №558 передбачено, що фізичні особи, які одержують компенсацію, зобов`язані повідомити структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради, що призначають ці виплати, про обставини, які можуть вплинути на умови їх призначення та виплати. У разі виявлення таких обставин виплата компенсації припиняється з дня, що настає за днем виникнення таких обставин. У разі одержання у зв`язку з цим зайвих сум компенсації одержувачі повинні відшкодувати структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради надміру виплачені суми за весь період, коли фізична особа не мала права на одержання компенсації. Якщо фізична особа не повернула добровільно надміру виплачені суми, вони стягуються в судовому порядку.

Пунктом 11 Порядку №859 передбачено, що виплата компенсації припиняється в разі смерті особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Пунктом 19 Порядку №859 встановлено, що суми компенсації, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку фізичної особи, яка надає соціальні послуги, через подання документів із завідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, які впливають на призначення і виплату компенсації тощо, стягуються відповідно до законодавства. Якщо фізична особа, яка надає соціальні послуги, не повернула добровільно надміру виплачені їй суми, вони стягуються в судовому порядку на підставі заяви уповноваженого органу, що призначив компенсацію.

Нормою ст.1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Нормою ст.16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, суд приходить до висновку, що в ході розгляду даної цивільної справи достеменно підтверджено призначення та здійснення виплати позивачем, його правопопередником, відповідачу за її заявою компенсаційної виплати за надання соціальних послуг ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому такі виплати продовжувались здійснюватися і після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 означеної особи, якій надавались соціальні послуги, що є безпідставним, оскільки смерть одержувача соціальних послуг є безумовною підставою для припинення компенсаційної виплати. В той же час, продовження виплати проводилось з тих підстав, що відповідач в порушення свого законодавчо визначеного обов`язку не повідомила позивача про смерть особи, якій надавались соціальні послуги, та протиправно продовжувала отримувати компенсаційні виплати допоки про смерть ОСОБА_2 не дізнався сам позивач внаслідок проведеної в серпні 2020 року перевірки. За наслідками останньої позивачем було прийнято рішення про припинення компенсаційних виплат на користь відповідача, розраховано суму переплати, яка відповідає заявленій в позові, та виставлено таку суму відповідачу для погашення. Оскільки ж дотепер позивач переплату не повернула, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом, суд приходить до висновку, що за наведених умов, обставин і підстав такий позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

При цьому до правовідносин сторін не підлягають застосуванню положення ст.1215 ЦК України, оскільки переплата відповідачу компенсаційних виплат обумовлена приховуванням останньою факту смерті особи, якій вона надавала соціальні послуги в рахунок компенсації, про що вона зобов`язана була повідомити позивача, що, в свою чергу, вказує на недобросовісність з боку відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормами ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2270 гривень.

На підстав викладеного та керуючись ст.ст.15, 16, 1212, 1215 ЦК України, ст.ст.1, 6, 7 Закону України «Про соціальні послуги» від 19 червня 2003 року №966-IV, ст.ст.1, 13 Законом України «Про соціальні послуги» від 17 січня 2019 року №2671-VIII, п.п.1, 5, 15 Порядку №558, п.п.1, 3, 11, 19 Положення №859, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів житлової субсидії - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Петра Калнишевського, 55) суму надміру виплачених компенсаційних виплат особі, яка надає соціальні послуги, за період з 30 червня 2015 року по 30 вересня 2020 року в загальному розмірі 10976,46 гривень.

У рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Петра Калнишевського, 55) судовий збір в розмірі 2270 гривень.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко