ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

23 листопада 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) про зняття арешту з майна, мотивуючи вимоги тим, що їм належить по праву спільної часткової власності по ј частині квартири АДРЕСА_1 . Інша ј частина вказаної квартири належить ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на вищевказану частину квартири. Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв ОСОБА_2 . ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовилися від належної їм частини на користь батька. Однак, при оформленні у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину виявилося, що на квартиру АДРЕСА_1 накладений арешт на підставі постанови, б/н, 17.10.2000 Фастівською ДВС, реєстратором: Фастівська міська державна нотаріальна контора, власник: ОСОБА_5 . Як відомо позивачам, ОСОБА_5 являлася до них наймачем вказаної квартири, проте на підставі ордеру на жиле приміщення від 28.04.2004 року позивачі вселилися в дану квартиру, а в грудні 2006 року приватизували її, стали власниками на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.12.2006 року. Незрозуміло яким чином накладався арешт на квартиру, адже на час винесення постанови, б/н, 17.10.2000 року Фастівською виконавчою службою вказана квартира не була приватизована і ОСОБА_5 не являлася власником квартири, як це зазначено у відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Позивачам також відомо, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . З приводу зняття арешту вони звернулися до відповідача, звідки отримали інформацію, що згідно отриманих пошукових даних Автоматизованої системи ВП виконавчі провадження, де боржниками є позивачі (проживаючі за адресою АДРЕСА_1 ) на виконанні до відділу не надходили та не перебувають. Одночасно повідомили, що надати інформацію щодо накладання арешту на майно ОСОБА_5 не має можливості, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» сторонам виконавчого провадження є стягував і боржник. Наявність арешту на майно порушує право власності позивачів, а саме: ОСОБА_2 на отримання свідоцтва про право на спадщини на частину спірної квартири, так як і в повному обсязі користуватися та розпоряджатися цим майном на власний розсуд.

На підставі викладеного просили зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , який накладений на підставі постанови, б/н, Фастівською ДВС 17.10.2000 року, тип обтяження - арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 1234447, зареєстрований 12.08.2004 за № 1234447.

Ухвалою від 25 листопада 2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом сторін.

В судове засідання позивачі не з`явилися, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують.

Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подали клопотання про розгляд справи без участі державного виконавця та прийняти рішення на розгляд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належить по праву спільної часткової власності по ј частині квартири АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 07.12.2006 року /а.с.23/.

Інша ј частина вказаної квартири належить ОСОБА_4 (дружині позивача - ОСОБА_2 , матері позивачам - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим 20.04.2021 р. Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) /а.с.14/.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/4 частину вищезазначеної квартири.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв позивач, ОСОБА_1 .

Позивачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовилися від належної їм частини спадщини на користь батька.

При оформленні у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину виявилося, що на квартиру АДРЕСА_1 накладений арешт, що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.11.2021 року, з якої вбачається, на підставі постанови, б/н, 17.10.2000 Фастівською державною виконавчою службою накладений арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 1234447, який зареєстровано 12.08.2004 за № 1234447 реєстратором: Фастівська міська державна нотаріальна контора, об`єкт обтяження: квартира, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: АДРЕСА_1 . Власник: ОСОБА_5 /а.с.17-18/.

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 являлася до позивачів наймачем вказаної квартири, проте на підставі ордеру на жиле приміщення від 27.04.2004 року /а.с.15/ позивачі вселилися в дану квартиру, а в грудні 2006 року приватизували її, стали власниками на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.12.2006 року. Тобто, на час винесення постанови, б/н, 17.10.2000 року Фастівською виконавчою службою вказана квартира не була приватизована і ОСОБА_5 не являлася власником квартири, як це зазначено з відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

12.02.2015 року ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується інформацією Фастівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 19.11.2021 року /а.с.19/.

Згідно відповідей Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) від 15.11.2021 року вбачається, що згідно отриманих пошукових даних Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі провадження, де боржниками є ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (проживаючі за адресою АДРЕСА_1 ) на виконанні до відділу не надходили та не перебувають. Одночасно повідомлено, що надати інформацію щодо накладання арешту на майно ОСОБА_5 не має можливості, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» сторонам виконавчого провадження є стягував і боржник /а.с.20-22/.

Отже, позивач, ОСОБА_2 має наміри розпорядитися належною йому частиною майна, проте через наявність арешту, позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно є безпідставним, оскільки порушує право власності позивачів.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимога позивача, що ґрунтується на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановлено сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що позивачі довели ті обставини, на які посилаються як на підставу своїх позовних вимог.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, з метою захисту порушеного права власності позивачів, внаслідок чого позивач, ОСОБА_2 позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовна вимога про зняття арешту з майна підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 316, 317, 319, 386 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , який накладений на підставі постанови, б/н, Фастівською державною виконавчою службою 17.10.2000 року, тип обтяження - арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 1234447, зареєстрований 12.08.2004 за № 1234447.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст. ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. ХIIІ «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Л.М.Ковалевська