КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегія суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 пред`явила в суді названий позов посилаючись на те, що 24.06.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав у позику від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 538 142,50 грн., що на день укладення договору становило еквівалент 25 000 доларів США згідно курсу Національного банку України.

24.06.2015 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 24.06.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, 24.06.2015 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 24.06.2015 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

12.08.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін до договору позики від 24.06.2015 року, відповідно до умов якого сторони збільшили суму основного зобов`язання за договором позики, до 1 068 577,50 грн., що в еквіваленті згідно офіційного курсу Національного банку України становило 50 000 доларів США.

Відповідні зміни сторонами внесено також в іпотечний договір від 24.06.2015 року та договір поруки від 24.06.2015 року.

Позивач зазначає, що у зв`язку із невиконанням боржником ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань, ОСОБА_4 мала право вчиняти дії із предметом іпотеки, відповідно до умов іпотечного договору від 24.06.2015 року, у зв`язку із чим внаслідок відповідних законних реєстраційних дій, проведених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

18.07.2016 року та 01.08.2016 року ОСОБА_3 до Управління з розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України подано скаргу та доповнення до неї про скасування рішень приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Косенка М.О. і Прокудіної Л.Д. , зокрема, рішень від 29 липня 2016 року № 30707578, від 29 липня 2016 року № 30707468, від 01 серпня 2016 року № 30725643 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

19.09.2016 року Міністерством юстиції України видано наказ № 2745/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», відповідно до якого були скасовані законні рішення від 27 травня 2016 року № 29786958, від 29 липня 2016 року № 30707578, від 29 липня 2016 року № 30707468, від 01 серпня 2016 року № 30725643 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позивач зазначає, що вказаний оспорюваний наказ винесено з грубим порушенням прав і законних інтересів ОСОБА_1 , оскільки договори позики, поруки та іпотеки від 24.06.2015 року є чинними, правомірно укладеними та на їх підставі здійснено перехід прав іпотекодержателя від ОСОБА_4 до ОСОБА_1 на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування правової позиції щодо незаконності вказаного наказу, позивач посилається на наступне.

Позивач заперечує висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації щодо наявності на повідомленні № 151, згідно з яким надсилалась вимога від 29.03.2016 року на адресу ОСОБА_3 про повернення боргу за договором позики від 24.06.2015 року, виправлень у даті подання.

Позивач заперечує висновок Комісії з питань розгляду скаргу сфері державної реєстрації щодо відсутності в реєстраційній справі № 00 оцінки предмета іпотеки всупереч вимогам п.п. 6.2.5 п. 6.2 іпотечного договору та ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки на засіданні комісії відповідний звіт про оцінку надавався на огляд комісії приватним нотаріусом Косенко М.О. в присутності представника позивача.

За вказаних обставин, позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій посадових осіб Міністерства юстиції України позивач фактично позбавлена права власності на нерухоме майно всупереч положенням ст. 41 Конституції України.

Просила суд поновити ОСОБА_1 позовну давність для звернення до суду з позовом та:

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 19 вересня 2016 року № 2745/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень»;

- відновити становище, що існувало до прийняття Міністерством юстиції України наказу від 19 вересня 2016 року № 2745/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», шляхом поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів від 27 травня 2016 року № 29786958, від 29 липня 2016 року № 30707578, від 29 липня 2016 року № 30707468, від 01 серпня 2016 року № 30725643 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвалене судове рішення є незаконним, судом порушено норми процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права. Вважає, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані всі обставини справи.

Суд дійшов помилкових висновків, про те, що приватний нотаріус Косенко М.О. не відсканував жодного документа і не сформував електронну реєстраційну справу №00, чим порушив пункт 7 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на 27 травня 2016 року).

Як вбачається з копії електронної реєстраційної справи №00 державним реєстратором Косенком М.О. електронна реєстраційна справа сформована у повному обсязі з дотриманням вимог законодавства, в тому числі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Вважає безпідставними висновки суду про те, що приватний нотаріус не в повному обсязі сформував паперову реєстраційну справу №00, зокрема, не доданий звіт про оцінку майна, який є обов`язковим при відчуженні об`єкта нерухомого майна, квитанції про сплату адміністративного збору зберігаються в копії, що суперечить пункту 25 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (в редакції станом на 27 травня 2016 року).

Судом першої інстанції не взято до уваги, що приватний нотаріус КосенкоМ.О. не повинен був долучати до матеріалів паперової реєстраційної справи звіт про оцінку майна, оскільки виходячи заведених вище норм законодавства, що діяло станом на 27 травня 2016 року зазначений звіт не повинендолучатись до матеріалів реєстраційної справи.

Судом першої інстанції помилково взято до уваги, що однією з підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 . Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації встановила те, що рекомендоване повідомлення № 151 про вручення поштового відправлення містить виправлення в даті подання.

Як вбачається з матеріалів копії паперовоїреєстраційної справ інших документів справи є вимога якою ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_3 про те, що надала йому позику в сумі 1 068 577, 50 грн. (на день укладення договору 50000 доларів США), та попереджала, що у випадку невиконання або несвоєчасно виконання цієї вимоги протягом 31 календарного дня з моменту отримання даного листа-вимоги вона буде змушена діяти згідно в пунктами 5.4.4.. 5.4.9 договору іпотеки в рамках чинного законодавства України, і в тому числі від свого імені продати за ціною, визначеною експертом, предмет іпотеки третім особам і спрямувати отримані кошти на задоволення своїх вимог.

Цей факт підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 151 надісланого з описом вкладення, відповідно до якою 31 березня 2016 року ОСОБА_4 було надіслано ОСОБА_3 вимоги, яку останнім отримано 06 квітня 2016 року. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення містить виправлення у даті подання, яка внаслідок виправлення зазначена як 31 березня 2016 року.

Разом з тим, як вбачається з повідомлення, воно було отримано ОСОБА_3 06 квітня 2016 року, а тому зазначення вказаної дати вручення дає підставиоднозначно тлумачити зміст вказаного повідомлення, а самеотримання ОСОБА_3 поштового відправлення (вимоги ОСОБА_4 ) саме 06квітня 2016 року, а не в будь-яку іншу дату.

Наведене свідчить, що рекомендоване повідомлення відповідно до п. 57 Порядку є документом, що підтверджує наявність факту завершення 31 календарного дняз моменту отримання іпотекодавцем ( ОСОБА_3 ), письмової вимоги іпотекодержателя ( ОСОБА_4 ) у разі, як це передбачено умовами іпотечного договору від 24 червня 2015 року.

Висновок судупро те, що позивач не зазначає про допущені порушення процедури розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25 грудня 2015 року свідчать про те, що суд не розібрався в тому, чи порушенні права і законні інтереси ОСОБА_1 , оскільки саме висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, навіть із дотриманням процедури став підставою для винесення оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України призвів до скасуваннязаконних рішень від 29 липня 2016 року № 30707578, від 29 липня 2016 року № 30707468, від 01 серпня 2016 року № 30725643 приватного нотаріуса Прокудіної Л.Д., за якими відбувся законний перехід права власності на вище вказану квартиру до ОСОБА_1 внаслідок неправомірних дій посадових осіб Міністерства юстиції Українипозивачка фактично позбавлена права власності на нерухоме майно.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Від Міністерства юстиції України надійшов відзив на апеляційну скаргу. Заперечує проти задоволення апеляційної скарги. Наполягає на тому, що суд вірно встановив обставини справи і дав їм вірну правову оцінку.

Як вбачається з апеляційної скарги та вірно було встановлено судом першої інстанції, Позивач не вказує про допущення Міністерством юстиції України порушень самої процедури розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора - приватних нотаріусів, визначеної Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015 року.

Таким чином, за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 , в порядку статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015, на підставі висновків Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації було прийнято мотивоване рішення про задоволення скарги в повному обсязі з підстав, передбачених чинним законодавством, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин, у формі наказу від 19.09.2016 № 2745/5, а отже позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні адвокат Сидоренко В.В. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

Представник відповідача в судовому засіданні 20 жовтня 2021 року заперечував проти задоволення апеляційної скарги. В судове засідання 08 грудня 2021 року не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду додаткові пояснення, в яких виклав свою позицію щодо доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.06.2015 року між ОСОБА_4 , як позикодавцем, та ОСОБА_3 , як позичальником, укладено договір позики, за умовами якого позичальник взяв у борг у позикодавця суму в розмірі 538142,50 грн., що на день укладення договору згідно офіційного курсу Національного банку України становило 25 000 доларів США (т. 1 а.с. 28-29).

24.06.2015 року в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за договором позики від 24.06.2015 року, 24.06.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір поруки (т. 1 а.с. 30-31).

Крім того, 24.06.2015 року між ОСОБА_4 , як іпотекодержателем, та ОСОБА_3 , як іпотекодавцем, укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І.І. за реєстровим номером 825 (т. 1 а.с. 32-37). За умовами вказаного іпотечного договору, з метою забезпечення виконання основного зобов`язання за договором позики від 24.06.2015 року та додатковими угодами до нього, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно - квартиру АДРЕСА_1 .

12.08.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін до договору позики від 24.06.2015 року, за умовами п. 1 якого, сторонами збільшено суму основного зобов?язання до 1 068 577,50 грн., що в еквіваленті згідно офіційного курсу Національного банку України на день укладення договору становило 50 000 доларів США (т. 1 а.с. 38).

Також, 12.08.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір про внесення змін до договору поруки від 24.06.2015 року (т. 1 а.с. 39).

Крім того, 12.08.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого 24.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 825, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І.І. за реєстровим номером 1052 (т. 1 а.с. 40-41).

Матеріали цивільної справи у томі 1 на аркуші справи 44 містять копію вимоги, датованої 29.03.2016 року, адресованої ОСОБА_3 , в якій ОСОБА_4 порушено питання про сплату заборгованості за договором позики від 24.06.2015 року зі змінами та доповненнями, у розмірі 1 314 000 грн. протягом 31 календарного дня з моменту отримання листа-вимоги.

Матеріали справи містять копії опису вкладення у цінний лист на ім`я ОСОБА_3 щодо направлення вимоги та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до змісту якого: адресат - ОСОБА_3 ; відправник ОСОБА_4 ; дата подання 31.03.2016 року; дата отримання - 06.04.2016 року. (т. 1 а.с. 45 та 46)

27.05.2016 року реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенком М.О. внесено запис № 14747232 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 на підставі іпотечного договору № 825 від 24.06.2015 року, що стверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 01.08.2016 року № 64759244 (т. 1 а.с. 152).

В подальшому 01.08.2016 року реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. внесено запис № 15679357 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер 892, виданого 01.08.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., що вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 02.08.2016 року № 64820082 (т. 1 а.с. 150).

Суд зазначив, що матеріали справи не містять та в розпорядження суду не надано копії договору про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер 892, виданого 01.08.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. належної якості, читабельної та придатної для її дослідження судом.

19.07.2016 року ОСОБА_3 подано до Управління розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату скаргу, зареєстровану у Міністерстві юстиції України 19.07.2016 року за № Р-18494 та доповненнями до неї від 01.08.2016 року, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 01.08.2016 року за № Р-19591, в яких викладено прохання скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29786958 від 27.05.2016 року; № 30707578 від 29.07.2016 року; № 30707468 від 29.07.2016 року; № 30725643 від 01.08.016 року (т. 1 а.с. 131-132, 149).

30.08.2016 року Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 від 18.07.2016 року, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 19.07.2016 року за № Р-18494 з доповненнями до неї від 01.08.2016 року, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 01.08.2016 року за № Р-19591, в порядку статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015 складено висновок (т. 1 а.с. 17-27).

19.09.2016 року Міністерством юстиції України відповідно до пункту 1 частини другої, підпункту «а» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015 року, видано наказ № 2545/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким наказано: задовольнити скаргу ОСОБА_3 у повному обсязі; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.05.2016 року № 29786958, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенком М.О., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.07.2016 року №30707578, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.07.2016 року № 30707468, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.08.2016 року №30725643, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., поновити запис про іпотеку № 10167679 шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.07.2016 року № 30706356, поновити запис про обтяження № 10167679 шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.07.2016 року № 30706304.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015 року надає підстави для висновку про те, що цими нормативно-правовими актами чітко визначено процедуру розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації.

На думку суду першої інстанції не заслуговують на увагу доводи позивача щодо наявності відповідного звіту про оцінку предмету іпотеки, який надавався на огляд комісії приватним нотаріусом Косенко М.О. в присутності представника позивача, оскільки витребувані судом матеріали реєстраційної справи № 00, сформованої відносно об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , такого висновку про оцінку предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , дійсно не містять.

Обставини наявності чи відсутності виправлень на даті подання повідомлення № 151, згідно з яким надсилалась вимога від 29.03.2016 року на адресу ОСОБА_3 про повернення боргу за договором позики від 24.06.2015 року, на думку суду, не можуть бути єдиною та безумною підставою для скасування оспорюваного наказу в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015 року.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваих прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Способи захисту прав визначені в ст. 16 ЦК України.

Позивач пред`явила в суді даний позов на захист її порушеного цивільного права, а саме права власності на квартиру. Це порушення відбулось внаслідок прийняття рішення органом державної влади, яким було скасована державна реєстрація її права власності на квартиру, що стало підставою для втрати нею права власності. Тому способом захисту обрала скасування наказу Міністерства юстиції України від 19 вересня 2016 року № 2745 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» і відновлення становища, що існувало до прийняття Міністерством юстиції оскаржуваного наказу, шляхом поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів.

Таким чином при розгляді даної справи, суд має перевірити правомірність укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, між третіми особами у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір позики на суму 1068577,5 грн. (що в еквіваленті становить 50000 доларів США) і цей договір був забезпечений іпотекою.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_3 умов договору позики і неповернення боргу, ОСОБА_4 скористалась наданим їй підпунктами 5.4.1., 5.4.5, 5.4.9 п.5.4. , підпунктами 6.1.1., 6.1.2., 6.2.5. Договору іпотеки правом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 . Звернення стягнення відбулось за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно Косенко М.О.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України). За змістом частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку2 (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону № 898-IV).

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 898-IV у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частинами першою та третьою статті 33 Закону № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першоїстатті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно з частинами першою-третьою статті 36 Закону № 898-IVсторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 37 Закону № 898-IV іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (частина друга статті 37 Закону № 898-IV).

Отже, чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудового (добровільного) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до пудпункту 5.4.1. пункту 5.4. договору іпотеки від 24 червня 2015 року, укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем, якщо не повернуто іпотекодержателю суму позики у повному обсязі та якщо іпотекодавець не сплатить іншу заборгованість, платежі та санкції, які передбачені та/або випливать з основного зобов`язання.

Відповідно до підпунктів 5.4.5.. 5.4.9 пункту 5.4. договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки, встановленого статтею 37 Закону, за ціною суб`єкта експертної діяльності та у будь-який інший спосіб на розсуд іпотекодержателея, що не суперечить чинному законодавству.

Крім того, договір іпотеки містить главу VI про застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Підпунком 6.1.1. пункту 6.1 договору іпотеки передбачено, що право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки виникає у випадку залишення без задоволення іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя щодо усунення порушень основного зобов`язання або умов договору іпотеки згідно зі статтею 35 Закону.

Відповідно до підпункту 6.1.2. пункту 6.1 договору іпотеки сторони досягли згоди про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору такими способами: передача предмета іпотеки у власність іпотекодержателю в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, передбаченому договором іпотеки та статтею 37 Закону; право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі шляхом укладання договору купівлі-продажу предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та статтею 38 закону.

Підпунктом 6.2.5. пункту 6.2. передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Якщо у законі і договорі по-різному урегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки, то застосовуються вимоги договору, якщо такі не суперечать закону чи не заборонені законом. У цьому випадку однією з умов переходу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю було добровільне передання іпотекодавцем предмета іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону від 01 липня 2004 року 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до статті 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону № 1952-IV та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора під час її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відомо, що 27 травня 2016 року приватний нотаріус КосенкоМ.О. прийняв рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц, щодо застосування матеріальних норм права при зверненні стягнення на майно іпотекодавця в позасудовому порядку, а саме: в разі звернення стягнення кредитором на предмет іпотеки в позасудовому порядку, шляхом набуття на нього права власності необхідно встановити наявність у матеріалах реєстраційної справи письмової вимоги від іпотекодержателя з доказами її вручення іпотекодавцю. Також інформація про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, повинна погоджуватися з іпотекодержателем, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна.

Суд встановив, що ОСОБА_4 29 березня 2016 року склала письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання, яка містить відомості про прострочену заборгованість з повернення позики станом на 29 березня 2016 року 1314000 грн., що за курсом Нацбанку України становило 50000 дол. США, вимогу про усунення порушення зобов`язання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, а також попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки (прийняття предмета іпотеки у свою власність) у разі невиконання законних вимог банку.

Всупереч пункту 6.2.5 договору іпотеки у цій вимозі не було зазначено ціни, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя. Іншої вимоги-попередження ОСОБА_4 іпотекодавцю не надсилала.

Отже неповідомлення боржника про ціну, за якою майно набувається у власність, позбавляє його можливості оспорити її в разі незгоди, та позбавляє боржника гарантій, встановлених статтею 37 Закону України «Про іпотеку», а також підтвердження того, в якій частині борг вважається погашеним, адже звернення стягнення на майно не припиняє кредитних відносин і не позбавляє кредитора права подальшого стягнення.

Судова колегія наголошує на тому, що в разі звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку боржник не позбавлений можливості перевірки дотримання прав під час відповідних процедур, проте при позасудовому порядку саме дотримання процедури попередження у вимозі є гарантією не порушення його прав, а тому невідповідність вимоги про усунення порушення умовам договору є істотним порушенням, яке впливає на обсяг прав позивача, який має право знати про ціну майна, за яку воно набувається у власність.

Доводи апеляційної скарги про те, що приватному нотаріусу Косенко М.О. надавався звіт про оцінку майна, однак цей звіт не був приєднаний до реєстраційної справи оскільки це не передбачено законодавством, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки вартість майна, на яке звертається стягнення має бути доведена саме до боржника. Сама по собі наявність звіту про оцінку майна не може свідчити про дотримання прав боржника при звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції було ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування наказу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: