Справа № 212/9072/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: Головуючого судді: Власенко М.Д., за участі секретаря судового засідання: Машошиної Ю.О., розглянувши у відсутності сторін та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбаніт про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок нещасного випадку на виробництві,-

встановив:

У жовтні 2021 року позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбаніт (далі АТ Кривбасзалізрудком). В обґрунтуванні позовних вимог вказує, що її батько ОСОБА_2 працював у шахто-будівельному управлінні ДП Криворізький державний залізорудний комбінат, правонаступником якого є АТ Кривбасзалізрудком, електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання. 19.02.1999 року під час виконання робіт стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого її батько ОСОБА_2 зазнав смертельних тілесних ушкоджень у вигляді січеної травми голови, тулуба, кінцівок, множинних переломів кісток скелету, ушкодження внутрішніх органів, ускладнені розвитком травматичного шоку від яких загинув. На підприємстві було складено Акт про нещасний випадок № 2 форми Н-1. На час смерті її батька їй було всього 10 років. У зв`язку із смертю батька вона відчувала душевне потрясіння, шок, була позбавлена батьківського піклування, його турботи, любові та уваги. Вона втратила близьку людину. Мати виховувала її сама і не могла замінити батька, забезпечити повноцінні побутові умови. До теперішнього часу вона відчуває, що зростала у неповноцінній сім`ї, а також біль від втрати рідної людини досі завдає їй глибоких моральних страждань. Внаслідок нещасного випадку, смертю батька позивачці завдано моральну шкоду, яку просить стягнути з відповідача у розмірі 1000000 гривень.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року судом відкрито провадження у справі та призначене розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача ОСОБА_3 скористався правом надання відзиву в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Посилався на те, що на момент нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 у 1999 році були чинні спеціальні норми, які регулювали питання відповідальності за ушкодження здоров`я і смерть громадянина, пов`язаних з виконанням ним трудових обов`язків, а саме: ст. 456 ЦК УРСР та Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23 червня 1993року. У разі заподіяння громадянину каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, пов`язаних з виконанням ним трудових обов`язків, організація або відповідальні за шкоду, зобов`язані відшкодувати потерпілому у повному розміpі втрачений заробіток, а також виплатити потерпілому (членам сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого) одноразову допомогу в установленому законом порядку. Шкода відшкодовується, зокрема, неповнолітнім дітям до досягнення шістнадцятирічного віку, а учням - вісімнадцятирічного віку (ст. 456 ЦК УРС). Моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого та не може перевищувати 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Крім того, розмір моральної шкоди має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості та не має бути більшим, ніж для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Заявлена у позові сума не відповідає принципу розумності та справедливості, оскільки є завищеною та не підтверджується належними доказами.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданного відділом РАЦС від 08.02.1988 року, актовий запис № 162 (а.с.6).

09.06.2012 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві від 09.06.2012 року, актовий запис № 568 (а.с.5).

Відповідно до Акту про нещасний випадок № 2 форми Н-1, складений на підприємстві ДП Криворізький державний залізорудний комбінат, правонаступником якого є АТ Кривбасзалізрудком, затвердженого 05.03.1999 року, встановлені обставини нещасного випадку, що стався з батьком позивачки, а саме: при переміщені по полку ОСОБА_2 наступив на незакріплений лист перекриття сторони ствола, в результаті чого сталося падіння листа і потерпілого в ствол на відмітку 1442 м. Потерпілого вивезли на поверхню шахти, де лікарі швидкої допомоги констатували смерть. (а.с.8-13).

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Виконкому Тернівської районної ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.02.1999 року, актовий запис № 269, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 34 роки, причина смерті - сполучена травмою голови, тулуба та кінцівок (а.с.7).

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.5Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Вирішуючи спір, що склався між сторонами справи та визначаючи законодавчі норми, що підлягають застосуванню, суд керується положеннями ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, оскільки право на відшкодування шкоди виникло у позивача з моменту смерті її батька під час нещасного випадку 19.02.1999 року.

Відповідно до ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Вказана норма не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні.

Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю його батька в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав має бути відшкодована особою, яка її заподіяла, на підставі ст. 440-1ЦК Української РСР 1963 року чинної на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Отже, з аналізу вищевказаних норм слідує, що право на відшкодування моральної шкоди позивачу як члену сім`ї потерпілого виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Судом встановлено, що нещасний випадок стався з батьком позивачки на робочому місця під час виконання трудових обов`язків та призвів до його смерті. Нещасний випадок визнаний таким, що пов`язаний з виробництвом, про що складено акт № 2 від 05.03.1999 року, в якому визначено причини нещасного випадку, зокрема: порушення трудової та виробничої дисципліни посадовими особами шахти «ім. Леніна» ШБУ КЗРК.

Суд вважає доведеним факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок смерті близької людини - батька, який не спростовано відповідачем, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що відповідач АТ Кривбасзалізрудком, який є правонаступником ДП Криворізького державного залізорудного комбінату є особою, яка має нести відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу як доньці загиблого на підприємстві працівника.

Нормами статті 4401 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує також роз`яснення у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р.«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд встановивши обставини справи, давши їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону, дійшов висновку, що позивачу беззаперечно заподіяна моральна шкода у зв`язку з втратою близької людини, а саме рідного батька, який раптово загинув у віці 34 років, а позивачка на все життя з дитинства залишилась без рідного батька, його підтримки, захисту, любові та турботи, що призвело до глибоких моральних та душевних страждань на все життя та незворотної втрати. Свої моральні страждання позивач оцінює в розмірі 1000000 гривень.

Разом з тим, з урахуванням характеру, обсягу та тривалості заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, обставини загибелі батька позивача, наслідки, що наступили та їх невідворотність, суд вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 200 000 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмірі 1000000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору, від сплати якого була звільнена позивачка під час звернення до суду у сумі 2000 грн.

На підставі ст.153 КЗпП України, ст. ст. 440-1 ЦК Української РСР, ст.ст. 4, 12, 23, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 271, 273, 275 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок нещасного випадку на виробництві задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завданої смертю батька на виробництві, без утримання податку з доходів фізичних осіб у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат на користь держави судовий збір в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство Криворізький залізорудний комбінат, , місцезнаходження: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, буд. 1А.

Повний текст рішення складено та підписано без проголошення 14 грудня 2021 року, відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України.

Суддя : М.Д.Власенко