1Справа № 317/98/21 2/335/1297/2021
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

11 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Стеценко А.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізькій ДБК» про стягнення заборгованості за договором підряду та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути нараховану, але не виплачену заборгованість за договором підряду та моральну шкоду.

Перевіривши матеріали заяви, судом встановлено, що вона не відповідає вимогам, встановленим ст. ст. 175, 177 ЦПК України у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч.4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У свою чергу позивач посилається на вимоги п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України „Про судовий збір, як на підставу звільнення від сплати судового збору.

Пунктом 1 ч. 1 ст. ст. 5 Закону України „Про судовий збір передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст. 1 Закону України „Про оплату праці, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Водночас згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), а отже вимога позивача про стягнення заборгованості за договором підряду, не є вимогою про стягнення заробітної плати.

З огляду на викладене, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», не поширюється на позовну вимогу про стягнення заборгованості за договором підряду.

Крім того, ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 19.01.2021, встановлено, шо між сторонами у справі існували підрядні відносини, які регулюються Главою 61 ЦК України, а доводи позивача про перебування з відповідачем у трудових відносинах не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 27 ЦПК України, справу передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, вказана ухвала позивачем не оскаржувалась, та набрала законної сили.

З огляду на викладене, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», не поширюється на позовну вимогу про стягнення заборгованості за договором підряду.

Так, зі змісту позовної вбачається, що позивачем заявлено дві майнові вимоги: стягнення заборгованості за договором підряду та стягнення моральної шкоди.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.

Проте, в порушення зазначених вимог, позивачем не надано квитанції про сплату судового збору.

Частиною 1 ст. 4 Закону України „Про судовий збір, встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який, відповідно до Закону України „Про державний бюджет на 2021 рік станом на 01.01.2020 року становить 2270,00 грн.

Таким чином, позивачу за звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за договором підряду необхідно подати суду документи про сплату судового збору у розмірі 908,00 гривень та 908,00 гривень за майнову вимогу про стягнення моральної шкоди за кожну вимогу окремо.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач у своїй заяві посилається на перенесені моральні страждання, які виразилися у втратою нормальних життєвих зав`язків, приниженням честі та гідності, втратою престижу та ділової репутації серед співробітників, знайомих, друзів та родичів, однак в пушення вище вказаних норм законодавства, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх доводів, що саме внаслідок дій відповідача, відбулися життєві зміни у позивача, що виразилось у моральних стражданнях, тим самим додатки не містять данні про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Крім того, разом із позовною заявою позивачем подано клопотання про витребування доказів, яке не відповідає наступним вимогам ЦПК України.

Так, ч. ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України, передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до п. 4 ч.2 ст. 84 ЦПК України, у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати.

Однак в порушення вищевказаних вимог Закону, у клопотанні про витребування доказів позивачем не зазначено та не надано доказу вжитих дій, спрямованих на отримання вказаного доказу.

Право на звернення до суду не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. За таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватися порядку (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.12.1975 року).

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суд, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Вказані недоліки мають бути усунені позивачем протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду документів, що підтверджують сплату судового збору, подання до суду доказів про перенесені моральні страждання та докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання доказу, який вона просить витребувати суд.

Керуючись, ст.ст. 175, 177, 185, 259-261 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізькій ДБК» про стягнення заборгованості за договором підряду та стягнення моральної шкоди залишити без руху.

Надати позивачу строк десять днів з дня вручення цієї ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позову.

Роз`яснити, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк заява буде визнана неподаною та повернута відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Копію ухвали невідкладно направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Стеценко