Справа № 766/6630/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

07.12.2021 року Херсонській міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шестакової Я.В.,

при секретарі Ференц А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 яка діє в своїх інтересах та малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей виконкому Дніпровської районної у м. Херсоні ради, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач в квітні 2021 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилається на те, що він є співвласником 1/2 частини зазначеної квартири , власником іншої частини є його син - ОСОБА_4 . Відповідачі буди зареєстровані на прохання родичів та ніколи не проживали у вказаній квартирі, не є його родичами. На сьогоднішній день місце їх перебування йому не відомо. Факт реєстрації відповідачів в належній йому квартирі порушують його права співвласника на вільне користування та розпорядження майном, тому він звернувся з даним позовом до суду .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі була направлена позивачу та відповідачу. У зазначений в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просила задовольнити, розглянувши за наявними в справі доказами, заперечень проти заочного розгляду справи не надходило.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком за останнім відомим місцем їх реєстрації, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125.

Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористалися. Документів, що підтверджують поважність причин їх відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

ОСОБА_4 надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Від Служби у справах дітей виконкому Дніпровської районної у м. Херсоні ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши докази, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.150 ЖК України, ст.ст.319, 383 ЦК України, громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для власного проживання і проживання членів сім`ї, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, користуватися і володіти нею.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст.391 ЦК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 03.02.1995 року виданого фондом комунального майна згідно з розпорядженням № 19505 є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , власником іншої Ѕ частини квартири є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.09.2008 року виданого першою державної нотаріальною конторою за № 2-1845, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 253718233 від 21.04.2021 року.

Факт реєстрації відповідачі у вищезазначеній квартирі, підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб департаменту адміністративних послуг ХМР № 16-21/4762 від 13.04.2021 року та відомостями відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб департаменту адміністративних послуг ХМР наданих на запит суду 06.05.2021 року.

Згідно акту затвердженого директором КП «Дніпровський» від 01.02.2017 року комісією встанволено, що за адресою АДРЕСА_2 фактично проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Згідно актів затверджених начальником ЖЕК № 1 від 03.12.2018 року та від 19.12.2019 року за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані але не проживають ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Згідно акту затвердженого начальником ЖЕК № 1 Суворовського району від 13.04.2021 року за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані але не проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 2016 року народження.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать Закону.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналогічна правова позиція викладена касаційним судом у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 591/4595/16-ц.

Відповідно до ст.71 ЖК України особа втрачає право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

При розгляді справи щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Матеріалами справи встановлено, що позивач є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , відповідачі не проживають за місцем реєстрації без поважних причин та ніколи не проживали, що свідчить про те, що відповідачі відмовилися від проживання та користування житлом.

Відомості про наявність договору про право користування спірним житлом відсутні, інші підстави, передбачені законом, судом не встановлені.

Доказів на спростування вказаних обставин або наявності поважних причини непроживання у спірному житловому приміщенні понад один рік відповідачі суду не надали.

Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку: відповідно до частини 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків.

В силу ст.160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На батьків покладається обов`язок забезпечення дітей всім необхідним, в тому числі житлом. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина зберігає або втрачає право користування житлом автоматично разом з батьками.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV прокоментовано порядок та підстави зняття з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд вважає встановленим, що відповідачі не проживають у спірній квартирі без поважних причин більше року, у зв`язку з чим суд дійшов висновку що позов підлягає задоволенню в повному обсязі про визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.319,383, 391,405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 80,81, 141, 247, 263-265, 272, 280-284, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 яка діє в своїх інтересах та малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей виконкому Дніпровської районної у м. Херсоні ради, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити .

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 РНОКПП не відомий.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована: АДРЕСА_2 РНОКПП не відомий.

Суддя Я.В.Шестакова

Текст рішення складено 07.12.2021 року.