Провадження №22-ц/824/636/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «НЕРУХОМІСТЬ-ЗАКОН ТА ПОРЯДОК» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НЕРУХОМІСТЬ-ЗАКОН ТА ПОРЯДОК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна. Одночасно з позовною заявою до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна на електронних торгах, які проводяться ДП «СЕТАМ», з реалізації лоту № 451169 - нежилих приміщень, загальною площею 84,3 кв.м. (№1 по №4, групи приміщень №58 в літ. А), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Дана заява обґрунтована тим, що ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ-ЗАКОН ТА ПОРЯДОК» на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29 жовтня 2020 року, укладеного між ним та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. за реєстровим № 2095, на праві приватної власності належить нерухоме майно - нежилі приміщення загальною площею 84,3 кв.м. (№ 1 по № 4, групи приміщень № 58 в літ. А), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . З офіційного веб-сайту державного підприємства «СЕТАМ» позивачу стало відомо, що зазначене нерухоме майно виставлене на реалізацію шляхом проведення електронних торгів на електронному майданчику ДП «СЕТАМ» в рамках виконавчого провадження № 51492106, номер лота 432660, проведення аукціону було призначено на 02 листопада 2020 року. За виконавчим провадженням № 51492106, в рамках якого нерухоме майно виставлено на реалізацію, стягувачем є ОСОБА_2 , а боржником - ОСОБА_1 , провадження ?відкрите у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Оскільки нерухоме майно належить ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ-ЗАКОН ТА ПОРЯДОК», а не боржнику за виконавчим провадженням, позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з такого майна. В той же час, у разу невжиття заходів забезпечення позову таке майно може бути реалізоване до закінчення розгляду справи, що значно ускладнить можливість ефективного захисту прав позивача, за яким він звернувся до суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу суду вважає незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що судом не взяті до уваги доводи позивача, які належно обґрунтовують наявність підстав для задоволення такої заяви. При цьому висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржувана ухвала не відповідає.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Згідно ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, а також існує реальна загроза унеможливлення чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що з матеріалів справи вбачається існування реального спору між сторонами, за вирішенням якого позивач і звернувся з позовом до суду. При цьому застосований судом захід забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки заявник поставив питання застосування заходів забезпечення позову саме з приводу того майна, щодо якого він заявив свої позовні вимоги.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ч. 11 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

В той же час суд першої інстанції не звернув увагу на те, що продаж арештованого майна за виконавчою процедурою не є конкурсом, аукціоном, торгами, тендером чи іншою публічною конкурсною процедурою, що проводиться від імені держави, територіальної громади або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить такий конкурс. Таким чином вказане обмеження не розповсюджується на спірні правовідносини. При цьому п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України прямо передбачає можливість застосування судом такий виду забезпечення позову як зупинення продажу арештованого майна. За таких умов висновок суду першої інстанції щодо неналежності заявленого позивачем способу забезпечення позову є необґрунтованим.

Не може погодитися колегія суддів й з висновком суду першої інстанції щодо недоведення наявності ризику порушення прав та інтересів позивача у разі незабезпечення позову. До суду були представлені матеріали стосовно того, що на спірне майно накладено арешт та відносно нього розпочато процедуру реалізації. Таким чином наявність ризиків, передбачених ст. 149 ЦПК України, знайшла своє підтвердження в ході розгляду справи.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення по справі нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «НЕРУХОМІСТЬ-ЗАКОН ТА ПОРЯДОК» задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «НЕРУХОМІСТЬ-ЗАКОН ТА ПОРЯДОК» про застосування заходів забезпечення позову задовольнити.

Зупинити продаж арештованого майна на електронних торгах, що проводяться ДП «Сетам», з реалізації лоту №451169 - нежилих приміщень, загальною площею 84,3 кв.м. (№1 по №4, групи приміщень №58 літ. А), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько