УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Булах Є.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову до подання позову, особи, які можуть отримати статус учасника справи: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), -

в с т а н о в и в :

09 грудня 2021 року заявник звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, який має намір пред`явити до ОСОБА_2 , у якій просив:

-накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_3 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу ВСР 272194 від 20.03.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом м. Херсона Зоріною Н.В., що зареєстровано в реєстрі під №1100, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 11716745;

-заборонити суб`єктам реєстраційних дій, в тому числі, але не виключно: державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів та суб`єктам, що вчиняють реєстраційні дії з нерухомим майном, будь-яким іншим особам, наділеним функціями державного реєстратора, вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією прав та обтяжень, їх припиненням, відміною, скасуванням та вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав стосовно майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_3 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу ВСР 272194 від 20.03.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом м. Херсона Зоріною Н.В., що зареєстровано в реєстрі під №1100, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 11716745.

В обґрунтування необхідності вчинення наведеної процесуальної дії зазначив, що з 2005 року між ним та ОСОБА_2 склалися сімейні відносинах без укладання шлюбу, офіційно шлюб зареєстровано 10 вересня 2011 року. На початку 2006 року, для об`єднання часток належного сім`ї ОСОБА_1 нерухомого майна, а саме, житлового будинку АДРЕСА_3 , який належав продавцям ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , було прийнято рішення об`єднати частки прав власності у загальний єдиний документ на право власності і який був би зареєстрований на одну фізичну особу позивача, співвласника даного житлового будинку, а саме, на ОСОБА_2 . У зв`язку із чим, уклали договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_3 , на підставі якого право власності було зареєстровано за ОСОБА_2 , без фактичної оплати та без зміни умов користування цим житлом, членів сім`ї ОСОБА_5 . Заявник вважає означене майно таким, що придбано у шлюбі та має намір пред`явити позов до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного, сумісного майна подружжя та розлучення.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2021 року, заяву про забезпечення позову 10.12.2021 року передано судді Булах Є.М.

Відповідно до статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Обставин для застосування ч. 5 статті 153 ЦПК України не встановлено.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи в межах заявленої заяви, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Відповідно до статті 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову, зокрема є накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, необхідно врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

ВП ВС у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказала, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

За загальним правилом забезпечення позову може стосуватися не будь-якого майна, а лише того, право на яке стверджується відповідними доказами.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_3 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та заборони суб`єктам реєстраційних дій, в тому числі, але не виключно: державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів та суб`єктам, що вчиняють реєстраційні дії з нерухомим майном, будь-яким іншим особам, наділеним функціями державного реєстратора, вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією прав та обтяжень, їх припиненням, відміною, скасуванням та вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав стосовно означеного нерухомого майна.

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна індексний №289919025 від 13.12.2021 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20.03.2006 року приватним нотаріусом м. Херсона Зоріною Н.В. житловий будинок АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 11716745). Крім того, з 27.08.2008 року будинок обтяжений іпотекою (станом на 13.12.2021 року іпотекодержатель ТОВ «Діджи фінанс», іпотекодавець ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_1 )

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання про наявність підстав для забезпечення позову у подібних правовідносинах КГС у складі ВС у постанові від 30.07.2019 року у справі №903/825/18 зазначив, що метою забезпечувального зобов`язання, такого як застава (іпотека), є набуття кредитором (заставодержателем) переважного перед іншими кредиторами боржника (заставодавця) права задоволення своїх вимог за рахунок переданого в забезпечення зобов`язання майна боржника (предмета застави (іпотеки), що прямо випливає зі змісту ст. 1 ЗУ «Про заставу», ст. ст. 1, 3 ЗУ «Про іпотеку».

Особливістю таких правовідносин є те, що заставодавець хоч і залишається власником переданого в заставу майна, проте на період забезпечення позбавлений правомочності розпорядження цим майном, а заставодержатель у свою чергу у випадку порушення боржником забезпеченого зобов`язання має право в будь-який момент переважно перед іншими кредиторами такого боржника задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на заставлене майно. У зв`язку із цим заставодержатель має власний пріоритетний майновий інтерес до отриманого в заставу майна боржника, який може бути реалізований ним у будь-який момент у разі порушення забезпеченого зобов`язання.

За встановлених обставин суд доходить висновку, що забезпечення позову у визначений заявником спосіб порушить права та охоронювані законом інтереси третіх осіб та за відсутності доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову у даній цивільній справі зробить неможливим або утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, суд вважає заяву про забезпечення позову такою, що не ґрунтується на вимогах закону та не підлягає задоволенню.

Суддя роз`яснює заявнику, що відмова у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення до подання позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

За приписами ч. ч. 7, 11 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Керуючись ст. 153, 260-261, 353-355 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову до подання позову, особи, які можуть отримати статус учасника справи: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відмова у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення до подання позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення (проголошення) до Херсонського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 13.12.2021 року.

Суддя Є.М. Булах