Справа № 473/2781/21
РІШЕННЯ

іменем України

"13" грудня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Ротар М.М., при секретарі Пащенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради про визначення ідеальних часток в земельній ділянці, яка знаходиться у спільній власності

встановив

30 липня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Вознесенської міської ради про визначення частки в праві спільної сумісної власності, в якому вказала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 11.02.1992 року державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Загороднюк Л.К. належить в рівних долях житловий будинок АДРЕСА_1 . За вказаним будинком закріплена земельна ділянка площею 0,0367 га для обслуговування житлового будинку. ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки подав заяву про прийняття спадщини до Першої Вознесенської державної нотаріальної контори, але свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку за життя не отримав. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , яка подала до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Плющ С.В. заяву про прийняття спадщини, однак документально спадщину не оформила. Діти ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовились від спадщини на користь ОСОБА_1 ..

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками в рівних частках житлового будинку АДРЕСА_1 та до них повинно перейти право власності по 1/2 частки земельної ділянки, що надана для його обслуговування. Позивач просила визначити, що частки в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 становить по 1/2 частки.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 03 серпня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 12.11.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник Вознесенської міської ради в судове засідання не з`явився, від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розглядати справу без його участі, заявлені позовні вимоги залишає на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов ті зустрічний позов підлягають задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 11.02.1992 року державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Загороднюк Л.К. належить в рівних долях житловий будинок АДРЕСА_1 .

За вказаним будинком закріплена земельна ділянка площею 0,0367 га для обслуговування житлового будинку. Вказана земельна ділянка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю виданого на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради від 26.11.1996 року №186.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Вознесенськ Миколаївської області померла ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 05.02.2002 року).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить частка у житловому будинку АДРЕСА_1 та частка земельної ділянки площею 0,0367 га для обслуговування житлового будинку.

ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки подав заяву про прийняття спадщини до Першої Вознесенської державної нотаріальної контори, але свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку за життя не отримав. (спадкова справа №257/2007, яка заведена після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Вознесенськ Миколаївської області помер ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане 30.10.2018 року).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 (свідоцтво про шлюб № НОМЕР_3 видане 26.04.1985 року), яка подала до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Плющ С.В. заяву про прийняття спадщини.

При зверненні до приватного нотаріуса з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 їй було відмовлено, оскільки в Державному акті на право приватної власності на землю не зазначено частки співвласників, крім того містяться розбіжності в написанні прізвища власника землі в свідоцтві про смерть вказано « ОСОБА_7 » в правовстановлюючому документі на землю прізвище власника землі вказано « ОСОБА_8 ».

Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст. 16 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який визначає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вказане кореспондується з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, та ч. 1 ст. 319 ЦК, в якій передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами (п. в ч. 1 ст. 87 ЗК України).

Згідно ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час оформлення та видачі правовстановлюючого документа на земельну ділянку) громадяни мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) у розмірах, встановлених ст. 67 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЗК України 1990 року громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди належать на праві спільної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою, на якій розташовані дані об`єкти нерухомого майна, спільно, пропорційно розміру часток у спільній власності на будинок, будівлю, споруду.

За таких обставин, частки в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0367 га., призначену для обслуговування житлового будинку, співвідносяться з їх частками в праві власності на будинок, для обслуговування якого вона надавалася.

Суд враховуючи неможливість визначити частку в праві спільної сумісної власності земельної ділянки, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, вважає за можливе визначити що частка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності становить по 1/2 частці земельної ділянки, що надана для обслуговування житлового будинку.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради про визначення ідеальних часток в земельній ділянці, яка знаходиться у спільній власності - задовольнити повністю.

Визначити, що частка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку 0,0367 га, що надана для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , становить по 1/2 ідеальній частці.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар