Ухвала

16 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 757/64183/16-ц

провадження № 61-1446ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Коротенка Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року та постанову Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії заступника начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заєць Тетяни Ігорівни, стягувач - ОСОБА_1 , боржник - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій, з урахуванням змін і доповнень, просив скасувати постанову заступника начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Печерського РВ ДВС м. Києва) Заєць Т. І. від 02 лютого 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 54613005 щодо примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року у справі № 757/64183/16-ц та зобов`язати державного виконавця відновити вказане виконавче провадження в частині його поновлення на посаді директора з правових питань і корпоративного управління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»).

Печерський районний суд м. Києва ухвалою від 27 серпня 2019 року в задоволенні скарги відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 22 жовтня 2019 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року в частині відмови в задоволенні вимог скарги щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження скасував та ухвалив нове рішення про задоволення цих вимог. Скасував постанову заступника начальника відділу Печерського РВ ДВС м. Київ Заєць Т. І. від 02 лютого 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 54613005 щодо примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року у справі № 757/64183/16-ц. В решті ухвалу залишив без змін.

У листопаді 2019 року АТ «Укрзалізниця» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у вищевказаній справі.

Верховний Суд постановою від 25 листопада 2020 року касаційну скаргу АТ «Укрзалізниця» задовольнив. Постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року скасував, ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року залишив в силі.

23 січня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року та постанову Верховного Суду від 25 листопада 2020 року на підставі статті 405 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦПК України якщо касаційна скарга надійшла до суду касаційної інстанції після закінчення касаційного розгляду справи, і особа, яка подала касаційну скаргу, не була присутня під час касаційного розгляду справи, суд касаційної інстанції розглядає відповідну скаргу за правилами глави 2 «Касаційне провадження» ЦПК України.

ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року, яке мотивовано тим, що оскаржувану постанову апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року він отримав через канцелярію суду 29 жовтня 2019 року. Зважаючи на те, що АТ «Укрзалізниця» подало у листопаді 2019 року касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року, він вважав, що касаційна інстанція буде перевіряти правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права і при виявленні порушення зазначених норм, це буде підставою для часткового скасування судового рішення і ухвалення нового рішення у відповідній частині. Отримавши поштою 28 грудня 2020 року постанову Верховного Суду від 25 листопада 2020 року він з`ясував, що зазначена постанова була ухвалена неповноважним складом суду у зв`язку з тим, що в порушення частини другої статті 403 ЦПК України, цей склад відступив від раніше висловленої правової позиції іншої палати Касаційного цивільного суду по аналогічній справі (справа № 569/7860/16-ц). За таких обставин, він як постраждала сторона від сваволі суду касаційної інстанції, бажає скористатися своїм правом на пред`явлення касаційної скарги у цій справі і просить визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року поважними.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження постанови Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року необхідно відмовити з таких підстав.

Частинами другою, третьою статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Непереборною силою є надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності особи обставина, яку вона хоча і могла передбачити, але не могла попередити. До таких обставин, як правило, відносять стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не рядова, звичайна обставина, яка хоча і може спричинити певні труднощі для особи, але не виходить за рамки, та екстраординарна подія, яка не є звичайною.

Зазначені у клопотанні обставини не можна вважати надзвичайними чи невідворотними подіями, що унеможливили подання заявником касаційної скарги, оскільки вони не пояснюють неможливості реалізації заявником протягом тривалого часу (один рік та три місяці) свого права на касаційне оскарження судового рішення. Наведені аргументи заявника не свідчать про наявність обставин, які містять ознаки непереборної сили.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року оприлюднена 25 жовтня 2019 року.

Також, як зазначив сам ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку оскаржувану постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року він отримав 29 жовтня 2019 року, а тому не був позбавлений права на звернення до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою в тридцятиденний строк з дня вручення йому такого судового рішення.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 1291 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України).

Отже, враховуючи те, що з касаційною скаргою ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду 23 січня 2021 року, тобто після спливу одного року з моменту проголошення постанови Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року, а також наведені у клопотанні доводи пропуску строку на касаційне оскарження не є обставинами непереборної сили, внаслідок виникнення яких ОСОБА_1 пропустив строк на касаційне оскарження, тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження постанови Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року необхідно відмовити.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження постанови Верховного Суду від 25 листопада 2020 року необхідно відмовити з таких підстав.

Право касаційного оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначено у статті 389 ЦПК України.

Суд касаційної інстанції під час розгляду касаційних скарг діє в межах цивільного процесуального законодавства України, його повноваження визначені главою 2 розділу V ЦПК України «Касаційне провадження».

Чинним ЦПК України не передбачено повноважень Верховного Суду щодо перегляду судових рішень Верховного Суду інакше, ніж в порядку частини першої статті 423 ЦПК України, де визначено, що рішення, постанова або ухвала суду, яким закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає оскарженню.

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження постанови Верховного Суду від 25 листопада 2020 року необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про передачу справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись пунктом 1 частини другої та частиною третьою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року та постанову Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії заступника начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заєць Тетяни Ігорівни, стягувач - ОСОБА_1 , боржник - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

В. С. Жданова

Є. В. Коротенко