ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5855/20
Провадження № 4-с/362/5/21
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

02.02.2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Харченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування технічними засобами на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України в м. Василькові справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою в якій просить відновити строк на оскарження бездіяльності державного виконавця; визнати бездіяльність державного виконавця (уповноважену особу Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ), яка виразилась у не винесенні постанови про скасування арешту від 21 грудня 2012 року та розшуку від 29 липня 2013 року у виконавчому провадженні номер 33337326, протиправною; зобов`язати державного виконавця (уповноважену особу Оболонського районного відділу державної виконавчої служби -міста Київ) винести постанову про скасування арешту майна ОСОБА_1 від 21 грудня 2012 року та його (майна) розшуку від 29 липня 2013 року у виконавчому провадженні номер 33337326.

В обґрунтування скарги зазначено, що у провадженні зацікавленої особи знаходилось виконавче провадження № 33337326 про стягнення з ОСОБА_2 боргу.

19 травня 2016 року виконавче провадження завершено, проте заходи його забезпечення безпідставно не скасовані.

Про те, що заходи не скасовані заявник дізнався 16 лютого 2018 року з реєстру боржників.

В 2018 році заявник звертався з клопотанням/скаргою про скасування заходів забезпечення виконавчого провадження, однак у задоволенні звернення заявнику було відмовлено з мотивів відсутності підстав.

Як стало відомо заявнику вже на даний час під час звернення 13 листопада 2020 року за отриманням відповіді на раніше подану заяву та нового звернення виникли нові підстави для скасування арешту, які раніше були відсутні.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Любивець П.В. направив на адресу суду клопотання, у якому просив розглядати скаргу без його участі, заявлені у скарзі вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити (а.с.25, 29).

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Частиною 2 статті 450 ЦПК України визначено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа 1 -256 виданого 17.08.2011 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу 23 910 грн., постановою державного виконавця Ковальчук Т.П. було відкрито виконавче №33337326 (а.с.4-5).

Постановою від 21.12.2020 року державним виконавцем державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 та заборона здійснювати відчуження будь якого майна, яке належить боржнику - ОСОБА_1 (а.с.6).

29.07.2013 року постановою державного виконавця Оболонського районного управління юстиції у м. Києві було оголошено про розшук транспортного засобу марки «Daewoo Lanos», тип- кузова : легковий седан В, тип. кузова НОМЕР_1 рік випуску 1998, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.7).

Відповідно до відповіді Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 31.08.2020 року вбачається, що відповідно до перевірки даних АСВП у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження №33337326, 19.05.2016 року виконавче провадження завершено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (а.с.9), про що було винесено відповідну постанову про повернення виконавчого документу стягуючу (а.с.8).

Статтею 448 ЦПК України визначено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

За приписами ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З матеріалів справи вбачається, що підставою звернення боржника зі скаргою на дії державного виконавця стала бездіяльність державного виконавця щодо скасування арешту майна боржника та припинення чинності розшуку транспортного засобу, що належить останньому.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із ч. 1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльностіпорушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Частиною 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, діючим на час виконання вищевказаного судового рішення, а також діючого на цей час Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що в разі скасування або визнання не чинним рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ виконавче провадження, підлягає закінченню із зняттям накладеного на майно боржника арешту та скасування інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.

Так, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається наявності таких обмежень, з урахуванням факту завершення виконавчого провадження № 33337326. Отже, продовження існування арешту, накладеного постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також оголошення розшуку транспортного засобу, який належить боржнику, не відповідає меті його застосування.

Таким чином вищевикладені обставини свідчать про бездіяльність державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Київ щодо незастосування наслідків завершення виконавчого провадження, передбачених ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», під час винесення ним постанови про завершення виконавчого провадження № 33337326, а тому скарга в підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтями 450, 451 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ задовольнити.

Постанову державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Київ про накладення арешту на майно боржника від 21 грудня 2012 року у виконавчому провадженні №33337326 скасувати.

Постанову державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Київ про розшук майна від 29 липня 2013 року у виконавчому провадженні №33337326 скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручене в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст ухвали виготовлено 08 лютого 2021 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко