Справа № 344/8981/20
Провадження № 2/344/991/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Лукинів І.І.,

за участю Позивача ОСОБА_1 , представника Позивача ОСОБА_2 , представника Відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадженя в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб між ним та ОСОБА_4 , зареєстрований 29.12.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №1825.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив розірвати шлюб, посилаючись на те, що вони з Відповідачем не проживають разом протягом останнього періоду часу, спільного господарства не ведуть. На даний час Позивач проживає з іншою жінкою, а тому примирення між ним та Відповідачем неможливе.

Представник Відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, зазначивши, що Відповідач проживає в США, куди сім`я емігрувала на підставі «грін-карти», у сторін у шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, представник Відповідача зауважив на те, що у шлюбі у сторін народилася ще й друга дитина, про народження якої Позивач не вказав у позовній заяві, чим ввів суд в оману.

На думку представника Відповідача, Позивач, заявляючи позов, завідомо неправомірно та умисно зазначив адресу постійного проживання по АДРЕСА_1 , знаючи, що Відповідач проживає в США на підставі міграційного дозволу. Позивач являється громадянином США, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 . ОСОБА_1 намагається шляхом відкритого зловживання своїми процесуальними правами вирішити у відсутності Відповідача спір щодо розірвання шлюбу шляхом повідомлення суду завідомо неправдиві відомості про обставини їхнього сімейного життя та склад і кількість неповнолітніх дітей, вирішення даної справи на території України послаблює гарантований правовий і соціальний захист відповідачки в порівнянні із тим, якщо б справа розглядалась в США.

Крім того, на думку представника Відповідача, спір про розірвання шлюбу повинен розглядатися у США, з приводу чого ним в ході розгляду справи було заявлено клопотання про залишення позову без розгляду.

З метою вирішення дотримання правил підсудності щодо розгляду даного спору Судом було витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України та Міністерства закордонних справ України інформацію стосовно факту постійного проживання громадян України за її межами, в результаті чого отримано інформацію про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на відповідному консульському обліку не перебувають, від громадянства України не відмовлялись.

Відтак, доказів, які б спростовували те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є громадянами України, Судом не здобуто, як і не встановлено інших обставин, які б свідчили про порушення правил підсудності даного спору про розірвання шлюбу.

Вирішуючи дану справу, Судом встановлено, що Позивач та Відповідач є громадянами України, і їхній шлюб було зареєстровано в Україні. Інших обставин, які б свідчили про непідсудність даного спору Івано-Франківському міському суду, Судом не встановлено.

Дослідивши матеріали справи, Судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 сторони зареєстрували шлюб 29.12.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №1825 (а.с.5).

У шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.61).

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1. ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з положеннями п.3 ч.2 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

В ході розгляду даної справи Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає подальшу можливість спільного проживання та продовження шлюбних відносин, шлюб існує формально, сімейних відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше збереження шлюбних відносин суперечить інтересам, зокрема, Позивача, який в судовому засіданні повідомив Суду про те, що на даний час він проживає з іншою жінкою.

Дослідивши матеріали справи, при зазначених обставинах Суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася і шлюб існує формально.

Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України).

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей».

На пропозицію Суду щодо надання часу на примирення Позивач категорично заперечив, посилаючись на те, що це є недоцільно і неможливо, оскільки сторони проживають в різних країнах світу, і станом на даний час він перебуває в інших відносинах, а тому примирюватися з Відповідачем не бажає.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, примиритися вони не бажають, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде інтересам одного з них, а збереження шлюбу є недоцільним.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

В позовній заяві та в судовому засіданні Позивач зазначив про те, що неповнолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є громадянином США, проживають з матір`ю.

Дані обставини сторонами не оспорюються та доказуванню не підлягають.

В той же час, Позивачем не заявлено вимог щодо визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки дитина є громадянином США, і будь-які документи щодо його українського походження відсутні.

Відтак, Судом не встановлено спору між сторонами стосовно місця проживання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина США, а тому такі вимоги Судом не вирішуються.

В разі наявності спору щодо місця проживання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина США, сторонни не позбавлені права вирішити його у встановленому порядку та з дотриманням відповідних правил підсудності.

В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім`ю не бажають, Суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити.

З огляду на викладене та з урахуванням положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, Суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 89, 263-265 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2.Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований 29 грудня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №1825.

3. Неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити на проживання з матір`ю ОСОБА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.02.2021 року.

Суддя Домбровська Г.В.