справа № 362/4202/19 головуючий у суді І інстанції Кравченко Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2021 року у справі за ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя смартфон Samsung SM - J700H (білий) загальною вартістю разом із страховим платежем 6 598 грн. 90 коп., дата придбання: 07 грудня 2015 року; смартфон Samsung SM - J700H (золотистий) загальною вартістю разом із страховим платежем 6 598 грн. 90 коп., дата придбання: 23 січня 2016 року; смартфон Samsung J730F ZSN silver загальною вартістю разом із протектором на дисплей Samsung Galaxy J730, картою пам`яті MicroSD 32 GB (Class 10) Strontium, InstaOoTO MK (1.5 години), роботою і розвагами IOS/Android (1.5 години), налаштуванням додатків, 9 634 грн. 07 коп.; смартфон Huawei YSII Dual Sim (чорний) загальною вартістю разом із страховим продуктом «Мастер Сервіс» Фокстрот, страховим платежем «Відп. перед тр.ос. Фокстрот», 3 398 грн. 90 коп.; двох`ярусне ліжко «Дует-2» загальною вартістю разом із доставкою, заносом та зборкою 3 250 грн.; праску Saturn ST - СС7107 вартістю 467 грн. 44 коп.; йогуртницю DEX DYM - 157 вартістю 927 грн., планшетний ПК Bravis NB701 вартістю 1 588 грн.; соковижималку Moulinex JU 350 вартістю 889 грн. 06 коп.; м`ясорубку Moulinex ME 4061 вартістю 720 грн.; ноутбук Lenovo B50-30GN35404G5008WUA (59-436110) загальною вартістю разом з послугою «Екстра Сервіс» 9 149 грн. 90 коп.; легковий автомобіль марки Skoda Fabia, 2004 року випуску, білого кольору, шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , середньою ринковою ціною 110 074 грн.; в порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість його Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на вказане майно на загальну суму 76 648 грн. 08 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 лютого 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який розірвано рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2018 року. Під час шлюбу сторони за спільні кошти придбали вищезазначене майно. Згоди про поділ спільного сумісного майна подружжя між позивачем та відповідачем не досягнуто.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано легковий автомобіль марки Skoda Fabia, 2004 року випуску, білого кольору, шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 , середньою ринковою ціною 110 074 грн. спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку легкового автомобіля марки Skoda Fabia, 2004 року випуску, білого кольору, шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 . В задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що він не просив визнати за ним право власності на Ѕ частку автомобіля. Суд не застосував до спірних правовідносин ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України, ч. 3 ст. 370, ч. 2 ст. 364 ЦК України. Якби відповідач була готова внести грошову компенсацію на депозитний рахунок суду сторони не пішли б до суду, а здійснили б поділ майна в договірному порядку. Позивач посилається на постанову Верховного Суду від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16. Суд зменшив розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, оскільки відповідного клопотання від іншої сторони не надходило.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 вказувала на те, що обставини, зазначені в позові, не відповідають дійсності, містять неправдиві факти.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 03 лютого 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який розірвано рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2018 року (а.с.9).

Згідно з наданих ОСОБА_1 товарних чеків сторонами під час перебування у шлюбі було придбане наступне майно: смартфон Samsung SM - J700H (білий) загальною вартістю разом із страховим платежем 6 598 грн. 90 коп., дата придбання: 07 грудня 2015 року; смартфон Samsung SM - J700H (золотистий) загальною вартістю разом із страховим платежем 6 598 грн. 90 коп., дата придбання: 23 січня 2016 року; смартфон Samsung J730F ZSN silver загальною вартістю разом із протектором на дисплей Samsung Galaxy J730, картою пам`яті MicroSD 32 GB (Class 10) Strontium, ІпзІаФото MK (1.5 години), роботою і розвагами IOS/Android (1.5 години), налаштуванням додатків, 9 634 грн. 07 коп.; смартфон Huawei YSII Dual Sim (чорний) загальною вартістю разом із страховим продуктом «Мастер Сервіс» Фокстрот, страховим платежем «Відп. перед тр.ос. Фокстрот», 3 398 грн. 90 коп.; двох`ярусне ліжко «Дует-2» загальною вартістю разом із доставкою, заносом та зборкою 3250 грн.; праску Saturn ST - СС7107 вартістю 467 грн. 44 коп.; йогуртницю DEX DYM - 157 вартістю 927 грн.; планшетний ПК Bravis NB701 вартістю 1 588 грн.; соковижималку Moulinex JU 350 вартістю 889 грн. 06 коп.; м`ясорубку Moulinex ME 4 061 вартістю 720 грн.; ноутбук Lenovo B50-30GN35404G5008WUA (59-436110) загальною вартістю разом з послугою «Екстра Сервіс» 9 149 грн. 90 коп.; легковий автомобіль марки Skoda Fabia, 2004 року випуску, білого кольору, шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , середньою ринковою ціною 110 074 грн.

У звіті про оцінку транспортного засобу від 11 липня 2019 року зазначено, що середня ринкова ціна колісного транспортного засобу Skoda Fabia, становить 110 074 грн. (а.с.22).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою. Транспортний засіб є неподільною річчю, сторонами не досягнуто згоди щодо поділу майна та не здійснено внесення відповідної грошової суми компенсації на депозитний рахунок суду. Судом встановлено відсутність згоди одного із подружжя на отримання грошової компенсації у тій самій сумі, яку запропоновано одним з подружжям, що є обов`язковою умовою при вирішенні питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції та з урахуванням висновків, які містяться у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 760/789/19, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому, залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд зробив висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Такі правові висновки містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 «[…] суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду».

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказує на те, що під час його перебування у шлюбі з ОСОБА_3 у спільну сумісну власність подружжя було набуто, зокрема, автомобіль марки Skoda Fabia, 2004 року випуску. Вказуючи на те, що автомобіль перебуває у користуванні відповідача, позивач просив стягнути на його користь грошову компенсацію у розмірі Ѕ частини вартості автомобіля.

Враховуючи практику Верховного Суду, факт згоди ОСОБА_1 на одержання грошової компенсації, а також те, що він особисто не користується транспортним засобом, спірний транспортний засіб набутий сторонами в період шлюбу, є об`єктом їх права спільної сумісної власності, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення його права власності на спірне майно.

У той же час, заявлений позивачем до стягнення розмір грошової компенсації за автомобіль є необґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження позовних вимог в частині вартості автомобіля ОСОБА_1 надав звіт про оцінку транспортного засобу від 11 липня 2019 року, в якому зазначено, що середня ринкова вартість автомобіля становить 110 074 грн. Зі звіту про оцінку транспортного засобу вбачається, що вартість автомобіля марки Skoda Fabia, 2004 року випуску вирахована, виходячи з ринкової вартості транспортного засобу аналогічного виду.

Проте, упостанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц) Верховний Суд зазначив, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Тобто, ринкова вартість автомобіля, подібного за своїми якостями (технічними характеристиками), береться до уваги при поділі майна тоді, коли він був відчужений одним з подружжя без згоди іншого, а, відтак, оцінка вказаного майна є неможливою.

У матеріалах справи відсутні докази того, що автомобіль марки Skoda Fabia, 2004 року випуску, про поділ якого позивач ставить питання, відчужений. Вказаний автомобіль експертом не досліджувався та висновок про його дійсну вартість суду не наданий.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 , серед іншого, вказував на те, що транспортний засіб знаходиться у користуванні ОСОБА_3 . При цьому, під час розгляду справи позивач не був позбавлений права заявити клопотання про призначення експертизи для визначення дійсної вартості предмету спору.

Жодних інших належних та об`єктивних доказів вартості автомобіля, який підлягає поділу між подружжям, позивач суду не надав.

Доводи апеляційної скарги, про те, що визнання за позивачем права власності на Ѕ частку автомобіля є виходом за межі пред`явленого позову, є також необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до поданої заяви ОСОБА_1 був заявлений позов про поділ спільного майна подружжя та запропоновано суду провести його поділ за варіантом, запропонованим позивачем.

Аналіз ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, виходячи з інтересів дружини, чоловіка, дітей та інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід суду за межі позовних вимог. А, відтак, відсутні підстави для скасування рішення суду в частині поділу автомобіля у спосіб, визначений судом.

Заявляючи позовні вимоги про поділ решти майна, а саме смартфонів Samsung SM - J700H (білий), Samsung SM - J700H (золотистий), Samsung J730F ZSN silver, Huawei YSII Dual Sim (чорний), двох`ярусного ліжка «Дует-2», праски Saturn ST - СС7107, йогуртниці DEX DYM - 157, планшетного ПК Bravis NB701, соковижималки Moulinex JU 350, м`ясорубки Moulinex ME 4061, ноутбуку Lenovo B50-30GN35404G5008WUA (59-436110), ОСОБА_1 не надав доказів наявності даного майна на момент його поділу.

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК).

В апеляційній скарзі позивач також вказує на те, що суд першої інстанції зменшив розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції мотивував в цій частині своє рішення, зазначивши, що такі витрати підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог.

Тобто, стягуючи витрати на правову допомогу в іншому розмірі, ніж той, що був заявлений позивачем до стягнення, суд першої інстанції керувався ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи засади рівності часток співвласників та факт придбання даного автомобіля під час перебування сторін спору у шлюбі, беручи до уваги недоведення позивачем вартості транспортного засобу, суд першої інстанції обґрунтовано вважав за можливе визначити ідеальні частки в спільному майні без проведення його поділу, що відповідає роз`ясненням абз. 3 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

При цьому, суд першої інстанції виходив з невірних мотивів, зазначивши підставою для відмови у стягненні грошової компенсації вартості частки у праві спільної сумісної власності невнесення на депозит суду суми такої компенсації. Суд не звернув уваги, що позовні вимоги про поділ, зокрема, автомобіля є недоведеними в частині визначення його вартості.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в мотивувальній частині через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2021 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішенняВасильківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 14 грудня 2021 року.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.