РІШЕННЯ

Іменем України

13.12.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Лозинського Т.-Р.А.

представника позивача Барнича В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим,-

встановив:

позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання договору поруки припиненим. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №018-2008-556 від 05.03.2008 року на загальну суму 31 680, 00 дол. США з терміном повернення кредиту до 01.03.2038. З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором було укладено між АТ «Універсал Банк» та позивачкою договір поруки №018-2008-556-Р/1 від 05.03.2008 року, за умови якого, поручитель зобов`язується відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань перед Банком. Пунктом 4.2 Договору поруки передбачено, що порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за Основним договором, що забезпечений такою порукою. 26 березня 2009 року на адресу ОСОБА_2 банком надіслано вимоги, яким Банк вимагав протягом тридцяти днів сплатити всю суму кредиту достроково, проценти за користування кредитними коштами та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань. Також в скерованій Банком вимозі зазначено, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги. Надсиланням вимог про дострокове виконання зобов`язань за Кредитним договором, Банк змінив строк виконання зобов`язань на 26.04.2009 року. Таким чином, строк викоання осново зобов`язання настав 26.04.2009 року, тобто Банк до 26.10.2009 року повинен був звернутися до позивачки з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, однак цього не зробив, звернувшись з позовною заявою в Франківський районний суд м.Львова лише 15.09.2010 року, чим пропустив тримісячний строк. Просить позов задоволити.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задоволити.

Представник відповідача АТ «Універсал Банк» в судове засідання не з`явився про причини неявки не повідомив.

Відповідач ОСОБА_2 03.09.2021 подав на адресу клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 31.08.2021 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 31.08.2021 року задоволено заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 накладено арешт та заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження у будь-який спосіб квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №5438 від 16.07.2007 р. та посвідчений приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Нор Н.М., реєстраційний номер об`єкта майна 8014287.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 01.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Суд, заслухавши обґрунтування сторони позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 05.03.2008 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №018-2008-556 від 05.032008 року на загальну суму 31 680, 00 дол. США з терміном повернення кредиту до 01.03.2038.

Кредитор зобов`язався надати Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти у сумі 31680,00 (тридцять одна тисяча шістсот вісімдесят) доларів США, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,45 (дванадцять цілих сорок п`ять сотих) процентів річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

Крім цього, 05.03.2008 між ВАТ «Універсал Банк» правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №018-2008-556-Р/І, згідно якого поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 , код за ЄДРПОУ/ номер за ДРФО НОМЕР_1 усіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з кредитного договору №018-2008-556 від 04.03.2008, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

26.03.2009 року відповідачу ОСОБА_2 було скеровано вимогу сплатити протягом тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги прострочену заборгованість за Кредитним договором, проценти нараховані за користування кредитними коштами та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відтак, порука є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань, тому має юридичне значення доти, поки не припинене основне зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

У договорі поруки №018-2008-556-Р/1 від 05.03.2008 року не встановлено строк дії поруки, тому підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку є підставою для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року справа № 604/156/14-ц, провадження № 14-644цс18, постанові Верховного Суду від 16.09.2019 року справа № 201/8164/16-ц, провадження № 61-28479св18.

Керуючись положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців (якщо інший строк не передбачений договором поруки) з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 1519/2-3165/11, провадження № 14-219цс19.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Сторони кредитного договору встановили дію договору до остаточного виконання сторонами зобов`язань і строки виконання зобов`язань за щомісячним погашенням платежів.

За умовами Кредитного договору №018-2008-556 від 05.03.2008 року, виконання якого забезпечено договором поруки №018-2008-556-Р/1 від 05.03.2008 року, повернення кредиту зі сплатою відсотків підлягало щомісячно рівними частками до 01.03.2038 року.

Договором №018-2008-556-Р/1 від 05.03.2008 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він припиняється із припиненням всіх зобов`язань Боржника за Основним договором, що забезпечуються такою порукою.

Отже, станом на 12.08.2020 року, тобто на дату пред`явлення поручителем - позивачем у справі вимог про припинення договору поруки, порука могла бути припиненою лише в частині певних щомісячних платежів, а не в цілому.

Проте, позивач не відмежовує припинення договору поруки щодо частини платежів та, відповідно, не зазначає, щодо яких саме платежів минув строк, в межах якого кредитор міг пред`явити до нього як до поручителя вимоги про стягнення заборгованості. Позивач вважає, що договір поруки припинився не в частині певних місячних платежів, а щодо всього грошового зобов`язання.

Проте, на думку суду, надіслання повідомлення про необхідність погашення заборгованості не є підставою для висновку про те, що кредитор скористався передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України правом вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів і що строк виконання основного зобов`язання настав.

В справі наявна копія позовної заяви про стягнення заборгованості, пред`явлена банком до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 17.08.2011 вирішено стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Універсал Банк( р/р НОМЕР_2 у ПАТ Універсал Банк, , МФО 322001) заборгованість по Кредитному договору № 018-2008-556 від 05.03.2008 троку в розмірі 38571 долар США 36 центів ( тридцять вісім тисяч пятсот сімдесят один долар США 36 центів), що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ 304 744 60 коп. ( триста чотири тисячі сімсот сорок чотири грн. 60 коп.) з них: прострочена заборгованість по кредиту 159,03 дол. США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 1256 грн. 46 коп.; сума дострокового стягнення кредиту-31404,41 дол. США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 248119 грн. 96 коп., відсотки 6959, 37 дол США, що еквівалентно в національній валюті за курсом НБУ станом на дату розрахунку 54984,59 грн.; підвищені відсотки -48,55 дол. США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 383,58 грн., а також 1700 грн. ( одну тисячу сімсот грн.) судового збору та 120 грн. ( сто двадцять грн.) витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28.12.2011 року апеляційну скаргу повернуто апелянту .

Закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою.

Наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість.

Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).

Водночас застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити щоб обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Отже, ухвалення судом рішення у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначений висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20), в якому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), на який є посилання у позові.

В справі відсутні докази погашення кредиту та сплати процентів, розрахунку заборгованості, тощо. Позивач припинити поруку в частині певних платежів не просить.

Таким чином, суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 344 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 76-81, 141, 197-198, 200, 206, 259, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ванівський Ю.М.