Дата документу 08.12.2021 Справа № 316/281/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/281/20 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/3770/21 Куценко М.О.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Крилової О.В.

Полякова О.З.

За участю секретаря:Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Камисова Андрія Яковича на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 21 вересня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Енергодарського відділу державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кулбаєва Юлія Габідулівна, про визнання неправомірними дій щодо розрахунку заборгованості та скасування постанов про обмеження,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою про визнання неправомірними дій щодо розрахунку заборгованості та скасування постанов про обмеження, зазначивши стягувача: ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Енергодарського відділу державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кулбаєва Ю.Г.

В обґрунтування скарги зазначав, що 01 липня 2021 року ОСОБА_1 у Енергодарському ВДВС отримав розрахунок заборгованості по аліментам по виконавчому листу № 316/281/20, проведений відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 195 Сімейного кодексу України.

Стаття 195 Сімейного кодексу України врегулювала визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу). Так частиною другою цієї статті встановлено, що заборгованість за аліментами платник аліментів, який не працював на час заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Юридичний аналіз останньої частини речення викликає сумнів у законності такої побудови нормативно-правового акта, а відповідно і в законності його застосування.

Повністю підлягає визначенню словосполучення: «середня заробітна плата працівника для даної місцевості».

Ні в одному більш-менше важливому законі, постанові, та в інших нормативно-правових актах немає визнання термінів «середня заробітна плата», «працівник», «дана місцевість» тощо.

Закон України «Про оплату праці» згідно його преамбули визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної

Статтею 2 цього Закону встановлена структура заробітної плати, а статтею 3 визначення мінімальної заробітної плати. Такий термін як «середня заробітна» у цьому Законі відсутній так же як він відсутній і буд-яких інших нормативно-правових актах.

Визначення такого терміну як «працівник» також відсутнє в трудовому законодавстві України. І тут мова іде не тільки про Кодекс Законів про працю України, а й про будь-які інші нормативно-правові акти яким врегульовано трудові правовідносини.

Особливо великий сумнів щодо законності викликає термін «дана місцевість», Таке визначення відсутнє у будь-яких (а не тільки тих, що регулюють питання стягнення аліментів) нормативно-правових актах України.

Кожний раз показних середньої заробітної плати визнається з конкретною метою для його прикладного застосування.

Пенсійний Фонд України станом на 23.06.2021 року на своєму офіційному сайті оприлюднив затверджений показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якою сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» враховується для обчислення пенсії. Так за січень 2021 року середня заробітна плата становила 11 522 грн. 64 коп., за лютий 2021 року середня заробітна плати становила 11 762 грн. 28 коп., за березень 2021 року середня заробітна плата становила 12 349 грн. 97 коп., ну аж ніяк не 28 017,93 грн. наведених у оскаржуваному розрахунку що майже більше ніж у двічі перевищує показник Пенсійного Фонду України.

Головне управління статистики у Запорізькій області на своєму офіційному сайті опублікувало Методологічні пояснення згідно яких: середньомісячна заробітна плата - нарахування працівникам у грошовій та натуральній формі за відпрацьований час або виконану роботу: тарифні ставки (посадові оклади), премії, доплати, надбавки, а також інші види оплати за відпрацьований час. Включає обов`язкові відрахування із заробітної плати працівників: податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. Середня заробітна плати за відпрацьовану годину - розраховується шляхом ділення нарахованого фонду оплати праці штатних працівників за звітній місяць (період) на відпрацьований ними час.

Показники визначаються на підставі даних державного статистичного спостереження «Обстеження підприємств із питань статистики праці», яким охоплені суб`єкти підприємницької діяльності, бюджеті установи, фінансові й громадські організації, які використовують найману працю, з кількістю працюючих 10 та більше осіб. Цим спостереженням на охоплюються фізичні особи підприємці та наймані у них працівники.

Міністерство фінансів України на своєму офіційному сайті оприлюднило такі показники середньої заробітної плати по Україні: січень 2021 року 12 542; лютий 2021 року 12 422; березень 2021 року 13 721; квітень 2021 року 13 193; травень 2021 року 13 472.

Зазначає, що ніякого єдиного визначення та методологічного підходу щодо терміну «даної місцевості» в органах державної влади не існує.

Таким чином, застосування терміну «дана місцевість» не є конкретним і перевірити законність нарахування заборгованості по аліментам із застосуванням цього терміну є порушенням прав боржникам, а саме, створення штучних умов виникнення неспівмірного боргу з метою обмеження всіх можливих прав боржника.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати неправомірними дії Головного державного виконавця Енергодарського міського ВДВС Кулбаєвої Ю.Г. у виконавчому провадженні ВП № 61432920 щодо: Розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу 316/281/20 станом на 01.07.2021, року; Постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 28.05.2021 року; Постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 28.05.2021 року; Постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 28.05.2021 року; Постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 28.05.2021 року; Зобов`язати Головного державного виконавця Енергодарського міського ВДВС Кулбаєву Ю.Г. у виконавчому провадженні ВП №61432920 усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом скасування розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу та складення нового розрахунку заборгованості по аліментам у відповідності до резолютивної частини Судового Наказу від 10.02.2020 року по справі № 316/281/20; Зобов`язати Головного державного виконавця Енергодарського міського ВДВС Кулбаєву Ю.Г. у виконавчому провадженні ВП №61432920 усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом скасування: Постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 28.05.2021 року; Постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 28.05.2021 року; Постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 28.05.2021 року; Постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 28.05.2021 року.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 21 вересня 2021 року в задоволені скарги відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Камисов А.Я. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою у зв`язку з неповнотою встановлення обставин, які мають значення для справи та неправильності установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження та оцінки, неправильного визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу в повному обсязі.

На зазначену апеляційну скаргу Енергодарський відділ державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції подав заперечення за змістом якого вважає, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують. Просить відмовити у задоволенні скаржника у повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, розмір якої не спростовано, вимоги про визнання незаконним розрахунку заборгованості зі сплати аліментів є безпідставними, та такими, що не підлягають до задоволення.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10 лютого 2020 року Енергодарським міським судом Запорізької області було видано судовий наказ за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Судовий наказ набрав законної сили 10.02.2020 р.

Зазначеним судовим наказом призначено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 06.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судовий наказ було отримано особисто ОСОБА_5 28 лютого 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України, частини 1 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби органи державної виконавчої служби дозволяли, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2020 року до Енергодарського ВДВС надійшла заява стягувача ОСОБА_6 від 27.02.2020 р. про примусове виконання рішення про стягнення аліментів, в якій ОСОБА_6 просила прийняти до виконання судовий наказ від 10.02.2020 року.

Постановою головного державного виконавця Кулбаєвої Ю.Г. від 03.03.2020 р. відкрито виконавче провадження №61432920 з виконання судового наказу, копія постанови направлена ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.8 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Боржник ОСОБА_1 , як сторона виконавчого провадження (ч.1 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження»), у тому числі зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження (п.1, 3, 6 ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до приписів абзацу 2 частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

Відповідно до положень пунктів 3, 6, 7, 8, 14, 19, 21, 22 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець, під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (п.3); накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п.6); накладати арешт на кошти та інші цінності боржника (п.7); здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням (п.8); викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні (п.14); у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п.19); отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком (п.21); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом.

Згідно абзацу 2 частини 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відповідно до частини 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до приписів частини 3 статті 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами, у тому числі, обчислюється державним виконавцем.

Відповідно до частини 1 статті 195 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 195 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 195 Сімейного кодексу України, у разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Відповідно до 1 речення частини 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

28 травня 2021 року інформацію про боржника ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру боржників, про що останньому направлено відповідне повідомлення на адресу зазначену у Судовому наказі.

28 травня 2021 року головним державним виконавцем Кулбаєвою Ю.Г. винесено постанову про арешт майна боржника, про що внесено відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та копію якого направлено ОСОБА_1 .

Згідно розрахунку головного державного виконавця Кулбаєвою Ю.Г. заборгованість по аліментам за період з лютого 2020 року по травень 2021 року (включно), станом на 01.06.2021 року становить 96 413,45 грн.

Відповідно до вимог пунктів 1, 2, 3, 4 частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (п.1); про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (п.2); про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (п.3); про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (п.4).

Обов`язок винесення державним виконавцем постанов передбачених пунктами 1-4 частини 9 статті 71 Закону, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці (у випадках, визначених абзацом шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, - три місяці) визначено в абзаці 1 пункту 6 розділу XVI «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 зі змінами.

При цьому, при встановленні державним виконавцем наявності заборгованості зі сплати аліментів і того, що її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, застосування вказаних обмежень прямо передбачено зазначеною частиною 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», адже застосування таких заходів слугує належному захисту прав дітей та сприяє встановленню механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення боржників у подальшому від виконання призначеного обов`язку із стягнення за несплату аліментів, зменшенню заборгованості зі сплати аліментів.

28 травня 2021 року головним державним виконавцем Кулбаєвою Ю.Г. у виконавчому провадженні №61432920 відносно боржника ОСОБА_1 винесено наступні постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії. Копії яких було направлено боржнику ОСОБА_1 на адресу зазначену у Судовому наказі.

Зі Списку згрупованих поштових відправлень на адресу ОСОБА_1 та Трекінгу слідкування направленої кореспонденції постанови головного державного виконавця та розрахунок заборгованості були вручені ОСОБА_1 05 липня 2021 року.

В рамках виконавчого провадження державним виконавцем здійснювалися виконавчі дії у виконавчому провадженні №61432920, у тому числі направлені відповідні запити та отримана інформація щодо боржника ОСОБА_1 : з Державної фіскальної служби України - боржник на обліку в органах ДФС не перебуває, інформація щодо джерел отримання доходів відсутня, з Пенсійного фонду України - інформація про боржника ОСОБА_1 як такого, що отримує пенсію, працює за трудовими чи цивільно-правовими договорами та про останнє місце роботи відсутня, з Міністерства внутрішніх справ України - відсутня інформація про зареєстровані за божником ОСОБА_1 транспортні засоби.

Доказів наявності підстав визначених ч.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за яких не може бути застосовано до боржника тимчасове обмеження у праві керувати транспортними засобами, судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи, що на час вжиття державним виконавцем відповідних обмежень визначених Законом України «Про виконавче провадження», заборгованість погашена не була, стороною скаржника не спростовано, що її розмір був меншим за визначений законом, суд дійшов висновку, що головним державним виконавцем Кулбаєвою Ю.Г. не були порушені основні засади виконавчого провадження встановлені статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» та оскаржувані постанови прийнято з дотриманням вимог законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на момент складання розрахунку заборгованості за вищевказаним виконавчим листом, боржник не був працевлаштований, не отримував доходи, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, у зв`язку з чим розрахунок заборгованості складався виходячи із середньої заробітної плати працівника за тією місцевістю, за якою боржник зареєстрований.

Не погоджуючись з вказаним розрахунком заборгованості по аліментах, ОСОБА_1 не надав свого власного розрахунку ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за боржником рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, розмір якої не спростовано, тому вимоги про визнання незаконним розрахунку заборгованості зі сплати аліментів є безпідставними, та такими, що не підлягають до задоволення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов вірного висновку, що головний державний виконавець Кулбаєва Ю.Г. діяла в межах наданих їй законом повноважень.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам скарги, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньої аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення справи та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення скарги.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Камисова Андрія Яковича залишити без задоволення.

Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 21 вересня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 13 грудня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков