Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/2784/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю представника позивача

адвоката Лоза Г.П.

представника відповідача

за довіреністю Волкович Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Черкаської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 05.12.2015р..

Після смерті батька позивача залишилась спадщина, а саме квартира АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру підтверджене свідоцтвом про право власності № НОМЕР_2 , видане органом приватизації Придніпровського райвиконкому від 19.10.1994р., довідкою КП «ЧООБТІ» від 07.04.2021р. про реєстрацію права власності.

На момент смерті батько проживав та був зареєстрований у вказаній квартирі, інші особи у квартирі не були зареєстровані.

Окрім ОСОБА_2 , власником квартири зазначена і ОСОБА_3 (мати позивача), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Враховуючи той факт, що ОСОБА_2 на дату відкриття спадщини постійно проживав з ОСОБА_3 , в силу ст. 1268 ЦК він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті дружини. Отже, ОСОБА_2 є одноосібним власником квартири.

Позивач є єдиним сином ОСОБА_2 та єдиним спадкоємцем за законом першої черги.

06.04.2021р. позивач через представника звернувся до Першої Черкаської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2 , але 07.04.2021р. нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Позивач вказує, що в період, починаючи з дати відкриття спадщини та протягом шестимісячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 , позивач працював в складних умовах праці, що були пов`язані з постійними та тривалими відрядженнями у віддаленні від міста Черкаси (регіони України). Фактично в період часу з жовтня 2015р. по листопад 2016р. позивач, з метою контролю виконання управлінських рішень холдингової компанії ТОВ «Росток-Холдинг», в якій позивач обіймав посаду Голови ради директорів, постійно знаходився у відрядженнях на території Чернігівської та Сумської областей, що підтверджується рядом розпоряджень про направлення ОСОБА_1 у відрядження.

В наступний період часу позивач проживав та працював за кордоном, що унеможливило його звернення до суду з позовною заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини та/або укладання договору з адвокатом на право представництва його інтересів в суді.

При цьому, як вказує позивач, протягом останніх п`яти років він продовжує дбати про квартиру, оплачувати комунальні послуги, через своїх родичів, які проживають у м. Черкаси. Квартира становить для позивача велику цінність, як місце, де він народився, виріс і проживав зі своєю сім`єю.

Таким чином, позивач просить суд, - визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори/нотаріуса про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька ОСОБА_2 , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом двох місяців з дня набрання рішення суду законної сили.

Ухвалою суду від 17.05.2021р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.11.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Відповідачем не подано відзив на позов, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України.

В судове засідання позивач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомлено.

В судовому засіданні представник позивача просила позовні вимоги задовольнити, посилаючись на доводи, що викладені у позові. Зазначила, що протягом шести місяців з моменту смерті батька, позивач перебував у постійних відрядженнях по характеру роботи, що є поважними, непереборними обставинами, а тому вчасно не подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Крім того, зазначила, що судові витрати позивач залишає за собою. Позивач дізнався про смерть свого батька одразу (в день його смерті він по телефону дізнався про смерть від ОСОБА_4 , яка його доглядала); батько тяжко хворів і на час смерті проживав в м. Черкаси у своїй квартирі. На момент смерті батька позивач перебував у відрядженні в Сумській області; на похованні батька позивач був присутній. Чи вчинялись якісь дії позивачем щодо подання заяви про прийняття спадщини, їй не відомо.

В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову і просила у його задоволенні відмовити. Зазначила, що відсутні поважні причини пропуску строку щодо подання заяви про прийняття спадщини; позивачем не доведені належними доказами вказані ним обставини. Крім того, з 2015р. позивач не звертався до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що вона доглядала за батьком позивача, у якого були проблеми із здоров`ям. ОСОБА_2 проживав у своїй квартирі і вона близько 2,5 років йому допомагала, доглядала за ним; він помер у її присутності і вона одразу про це по телефону повідомила позивачу. Позивач із своєю сім`єю були присутні на похованні ОСОБА_2 та на поминальному обіді. Останній раз позивача вона бачила десь 2 роки тому. Після смерті ОСОБА_2 у квартирі ніхто не проживав.

Свідок ОСОБА_6 показала, що позивач є її двоюрідним братом. Позивач не міг вчасно оформити спадщину, т.я. перебував у відрядженнях, а також він хворів. Вона не займалась питаннями зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за місцем проживання.

Заслухавши пояснення учасників справи та показання свідків, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 04.08.1960р. (актовий запис №1063).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 05.12.2015р. (актовий запис №3100).

Крім того, мати позивача і дружина ОСОБА_2 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серія НОМЕР_4 (актовий запис №2078).

Після смерті батька позивача залишилась спадщина, а саме квартира АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру підтверджене свідоцтвом про право власності № НОМЕР_2 , видане органом приватизації Придніпровського райвиконкому від 19.10.1994р. №346, довідкою КП «ЧООБТІ» від 07.04.2021р. про реєстрацію права власності. Крім того, у цих правовстановлюючих документах зазначено, що іншим співвласником квартири є ОСОБА_3 .

Відповідно до інформації, наданої 20.10.2021р. Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, станом на 21.08.2012р. у вказаній квартирі були зареєстровані: ОСОБА_2 з 30.12.1979р. по 29.01.2016р. та ОСОБА_3 з 19.02.1970р. по 29.08.2012р., а станом на 22.11.2015р. ОСОБА_2 .

На виконання ухвали суду від 17.06.2021р. Першою Черкаською державною нотаріальною конторою надані наступні матеріали: інформаційні довідки із Спадкового реєстру від 20.09.2021р. про те, що після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спадкові справи не заводились, заповіти відсутні.

Крім того, за результатами розгляду заяви ОСОБА_7 , яка діяла від імені ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 , як спадкоємець, протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, а тому є таким, що не прийняв її.

Також під час розгляду справи судом досліджені розпорядження ТОВ «Росток-холдинг» від 01.10.2015р., 01.11.2016р., 01.12.2015р., 01.01.2016р., 01.02.2016р., 01.03.2016р., 01.04.2016р., 01.05.2016р., 01.06.2016р., 01.09.2016р., 01.11.2016р., відповідно до яких у певні періоди часу ОСОБА_1 було відряджено до м. Глухів, Сумської області, до м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, до с.Слоут, Глухівського району, Сумської області, до с. Бунякине, Путивльського району Сумської області, до смт. Ямпіль Сумської області, до м. Ічня Чернігівської області.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту щодо даних спірних правовідносин визначені Цивільним Кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч.ч.1, 2 ст. 1258 ЦК України). Як визначено ч. 1 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (1270 ЦК України).

За положеннями статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України (435-15). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України (435-15), звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Спадкоємець, який проживає в сільській місцевості, повинен звернутися до посадової особи органу місцевого самоврядування (наприклад, до секретаря сільської ради) з проханням засвідчити справжність підпису на власноруч складеній або виготовленій машинописним способом заяві, в якій повідомляється про особисте бажання прийняти спадщину (або відмовитись від неї) за законом або за заповітом після смерті спадкодавця.

Відповідно до Закону України «Про нотаріат», у сільських населених пунктах уповноважені посадові особи органу місцевого самоврядування мають право засвідчувати справжність підпису на документах. Крім того, уповноважені посадові особи органу місцевого самоврядування також мають право засвідчувати вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них, а відтак, особа може в сільській, селищній раді засвідчити фотокопії документів, які долучаються до заяви про прийняття спадщини, зокрема, копії паспорта та ідентифікаційного коду спадкоємця, свідоцтва про смерть спадкодавця, документів що підтверджують факти родинних відносин (це можуть бути копії свідоцтв про народження, одруження, розірвання шлюбу тощо).

Жителям міст, селищ міського типу, де здійснюють свою діяльність державні нотаріальні контори та приватні нотаріуси, така особа має право засвідчити заяву про прийняття спадщини у будь-якого нотаріуса за своїм місцем проживання, а вже посвідчену заяву надіслати до нотаріуса за місцем відкриття спадщини рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи цінним листом на адресу державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.

Заяву про прийняття спадщини із завіреним підписом особи, яка її склала та долученими до неї засвідченими копіями документів, направляється рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.

У випадку направлення заяви про прийняття спадщини поштовим зв`язком, дата подання заяви про прийняття спадщини визначається датою штемпеля на поштовому конверті.

Відповідно до п.3.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом МЮУ 22.02.2012 №296/5 (розділ ІІ глава 10) заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса (п. 3.4). Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (п. 3.5).

Відповідно до п. 3.15 вказаного Порядку, якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (п. 3.16). Спадкоємець, якому за рішенням суду встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, повинен у межах установленого судом строку прийняти спадщину шляхом подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідної заяви (п.3.17).

Судом встановлено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 сплинув 22 травня 2016 року; до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивач не звертався, а лише від його імені представник звернулася із заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 у квітні 2021 року.

Під час розгляду справи жодними належними, допустимими та переконливими доказами позивачем та його представником не доведено той факт, що з-за хвороби (як вказувала свідок) чи з-за тривалого перебування позивача у відрядженнях за кордоном (вказано у позовній заяві), він не міг протягом встановленого законом строку подати до нотаріальної контори/нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька.

Крім того, безпідставними є доводи сторони позивача і про те, що поважними причинами пропуску шестимісячного строку є непереборні обставини перебування ОСОБА_1 у відрядженнях в різних населених пунктах України з листопада 2015р. по травень 2016р. включно. Так, за наданими позивачем та дослідженими судом розпорядженнями він перебував у відрядженнях: з 01.10.2015р. по 31.10.2015р., 01.12.2015р. по 31.12.2015р., 01.01.2016р. по 31.01.2016р., 01.02.2016р. по 29.02.2016р., 01.03.2016р. по 31.03.2016р., 01.04.2016р. по 30.04.2016р., 01.05.2016р. по 31.05.2016р. При цьому, підтвердження про те, що позивач перебував у листопаді 2015р., в тому числі з 22.11.2015р. по 30.11.2015р. у тривалому відрядження, - до суду не надано.

Отже, з моменту смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 по 30.11.2015р., позивач ОСОБА_8 мав можливість подати відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріуса чи нотаріальної контори. Про поважність причин такого незвернення, ним не зазначено і не доведено.

Також, як на думку суду, відсутні підстави вважати, що зазначені позивачем обставини є непереборною силою, що мали місце перешкоди подати заяву, оскільки із наданих розпоряджень вбачається, що він був відряджений (в т.ч. у шестимісячний строк) у населенні пункти країни, в яких наявні приватні нотаріуси, нотаріальні контори та селищні і сільські ради, в яких відповідні уповноважені особи прийняли б у ОСОБА_1 заяву про прийняття ним спадщини після смерті свого батька, якби він до них звернувся. Крім того, він не був позбавлений можливості надіслати таку заяву поштовим відправленням. При цьому, позивачу не було необхідності виїжджати з населенного пункту, де він проживав чи перебував до міста Черкаси, за місцем відкриття спадщини для прийняття спадщини.

Суд зазначає, що у екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому вказати про прийняття спадщини. Таким чином, законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців, але таким правом позивач не скористався. Варто вказати, що процедура прийняття спадщини за законодавством України є досить простою та не вимагає від спадкоємців особливої підготовки, збору документів тощо.

Доказів того, що характер його роботи, складні умови праці, як вказує, не дозволяли йому вчинити дії щодо подання заяви, чи йому чинились якісь перешкоди, не надано і судом не встановлено.

Також, суд звертає увагу, що самі по собі розпорядження про відрядження ще не свідчать про те, що позивач дійсно перебував у цих відрядженнях у визначені строки. Так, ним не доведено факт його проживання у населених пунктах, витрати, які були понесені на проїзд (переліт), проживання, харчування, яка відбулася оплата відряджень тощо. До того ж, незнання про те, що подати заяву потрібно було в 6-місячний термін, поважною причиною не вважається.

Крім того, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (неділя вихідний день). Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач із своєю сім`єю був на похованні батька і був на поминальному обіді. При цьому, позивачем не доведено обставини про те, коли саме відбулося поховання та поминальний обід (у вихідний неробочий день - неділю чи в інші наступні робочі календарні дні), щоби доводило те, що він дійсно, будучи в м. Черкаси, не міг звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, враховуючи, що актовий запис вчинений 05.12.2015р. і свідоцтво про смерть ОСОБА_2 було видане теж 05.12.2015р.

Навіть, якщо і допустити, що ОСОБА_1 станом на 22.11.2015р. і надалі, в т.ч. і до кінця листопада (й надалі) перебував у відрядженні, то його відрядження очевидно переривалось (зупинялось, припинялось тощо), оскільки він прибув до міста Черкаси на поховання батька, брав участь у заходах з цим пов`язаних, а тому, як на думку суду, і міг здійснити певні дії щодо подання відповідної заяви, в т.ч. і в м. Черкаси, і в іншому населеному пункті.

Під час розгляду справи судом не встановлено і обставин, які б свідчили про поважні причини, та такі, що створювали істотні труднощі для звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в останні дні шестимісячного строку, визначеного законом. При цьому, за матеріалами справи він звернувся до суду із даним позовом через тривалий час лише 30.04.2021р.

Слід також зазначити, що факт втрати близької людини завжди супроводжується стресом і глибокими душевними стражданнями. Утім, тяжкий моральний та психологічний стан не виключає необхідності вчинення спадкоємцями юридично значимих дій, спрямованих на прийняття спадщини, протягом визначеного законом строку. У своїй постанові від 20.01.2021 у справі № 752/11156/18-ц ВС зазначив, що глибокі душевні страждання у зв`язку зі смертю близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей і законодавець, встановлюючи строк для прийняття спадщини тривалістю шість місяців для усіх спадкоємців, враховував морально-психологічну сторону прийняття спадщини.

Не знайшли свого підтвердження доводи позивача і про поважність причин перебування його у відрядженнях за кордоном протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, про що зазначено у позові та в судовому засіданні представником. При цьому, практика ВС свідчить, що саме по собі перебування спадкоємця за кордоном не може вважатися поважною причиною пропуску строку. Такий висновок зробив Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2019 року по справі №161/9998/17 та від 06 червня 2018 року по справі № 592/9058/17-ц. Крім того, слід зазначити про наявність у законодавстві України механізму подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України, що врегульований Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року №142/5/310 "Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України".

Також посилання на те, що позивач проживав в іншому населеному пункті, а не з батьком, є безпідставними щодо визначення поважними причин неподання ним заяви.

Отже, за викладених обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, оскільки позивачем не надано належних, допустимих та переконливих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання ним заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку про прийняття спадщини. Позивач не виконав свого процесуального обов`язку із доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, будучи достеменно обізнаним про факти смерті батька та відкриття спадщини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-83, 141, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 03.12.2021р.

Головуючий: С. М. Позарецька