Справа № 510/2209/21
Провадження № 2/510/1702/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.11.21 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності.

Представник позивача - адвокат Златі Д.С. позовні вимоги підтримав, просив про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , оформленого на ім`я ОСОБА_2 ; копія державного акту серії ЯК № 595379 від 28.10.2011р. на право власності на земельну ділянку - земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану по АДРЕСА_1 , виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 09.09.2008р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2020р.; копія розписки ОСОБА_4 від 31.10.2012р.; копія висновку експерта від 06.11.2021р. про проведення незалежної оцінки вартості нерухомого майна та землі.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2020р. є спадкоємицею майна ОСОБА_4 (свого чоловіка).

За життя ОСОБА_4 належало наступне майно:

житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 (на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 09.09.2008р.);

земельна ділянка площею 0,2500 га, розташована по АДРЕСА_1 , виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) згідно державного акту серії ЯК № 595379 від 28.10.2011р. на право власності на земельну ділянку.

У 2010 році ОСОБА_4 домовився із ОСОБА_1 про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , та присадибної земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої за цією ж адресою. Обставини вчинення купівлі-продажу нерухомості і землі підтверджуються розпискою ОСОБА_4 із відомостями про те, що він отримав повний фінансовий розрахунок за продаж вищевказаних об`єктів. З того часу житловий будинок і земля перейшли у володіння та розпорядження позивача, він мешкає в ньому, фактично, відкрито володіє нерухомістю, стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги, зробив ремонт, обробляє земельну ділянку та ін. Після здійснення угоди про купівлю-продаж жилого будинку та землі позивач не оформив її нотаріально, не перереєстрував майно на свої ім`я. У 2019р. ОСОБА_4 помер, спадщину за законом прийняла його дружина, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.12.2020р. на земельну ділянку площею 0,2500 га. Оскільки домовленість з купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки було укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ще у 2010р. і до теперішнього часу ОСОБА_1 користується ними, це майно будь-ким (у т.ч. і ОСОБА_2 ) не витребувалося з володіння позивача, ОСОБА_1 вважає, що має право на вищевказаний житловий будинок та присадибну земельну ділянку з підстав ст. 344 ЦК України, а саме за набувальною давністю.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Як було встановлено судом, відповідачка на правах спадкоємця за законом є власником спірної присадибної земельної ділянки та фактичним власником житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 . Право на нерухомість відповідачка набула в порядку спадкування. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо

інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Як виходить з доводів позивача, з 2010р. по теперішній час він безперервно, відкрито володіє житловим будинком та присадибною земельною ділянкою, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається ними, проводить ремонти, використовує землю за цільовим призначенням та ін. За весь час володіння позивачем будинком та землею, ані ОСОБА_4 , ані відповідачка не пред`являли до нього жодних вимог про витребування нерухомості та землі, документів на них, не брали участі в їх утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідачка не заперечувала щодо фактів, вказаних у позові, визнала позовні вимоги в повному обсязі.

В Україні діє загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Відповідні положення містяться у постанові КЦС ВС від 26 грудня 2019 року у справі № 364/515/19.

Так, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 377 ЦК (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем житловим будинком та присадибною земельною ділянкою за однією і тією самою адресою є добросовісним, правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником всього житла та землі під ним, сплачував комунальні платежі за утримання будинку, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок та земельна ділянка цілком з законних підстав перейшли у володіння та користування ОСОБА_1 , внаслідок чого останній набув право власності на них за набувальною давністю.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на майно за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 344, 377, 397 ЦК України, ст. 120 ЗК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) за набувальною давністю право власності на:

житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 (рахується оформленим за ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 );

земельну ділянку площею 0,2500 га із кадастровим номером :02:002:0289, розташовану по АДРЕСА_1 , виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (державний акт серії ЯК № 595379 від 28.10.2011р. на право власності на земельну ділянку; свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.12.2020р. № 617).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Вячеслав ДУДНИК