КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №370/1530/20 головуючий у суді І інстанції Косенко А.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління Національної поліції у Київській області та Державної казначейської служби України на рішення Макарівського районного суду Київської області від 30 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органу досудового розслідування та протиправною бездіяльністю слідчого,

ВСТАНОВИВ:

Улипні 2021 року позивач в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органу досудового розслідування та протиправною бездіяльністю слідчого.

В обґрунтування позову зазначив, що 28.07.2007 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений шлюб. В зв`язку з тим, що її мати ОСОБА_4 постійно втручалася в наше спільне життя відбувалися сімейні сварки.

08.12.2008 року ОСОБА_3 написала заяву у міліцію щодо подій, які відбулися 05.12.2008 року. При цьому, 12.12.2008 року дільничний інспектор міліції відмовляє у відкритті кримінальної справи.

15.12.2008 року адвокат Левочко Я.А. повідомляє ОСОБА_3 про те, що я маю право просити на суді визначити місце проживання за своїм місцем проживання.

Тому, 16.12.2008 року ОСОБА_3 імітує погіршення стану здоров`я та звертається до Макарівської ЦРЛ і пише на його заяву про злочин по подіях, які відбулися 05.12.2008 року.

26.12.2008 року ОСОБА_3 виходить з лікарні в задовільному стані.

26.12.2009 року дільничний інспектор міліції відмовляє у відкритті кримінальної справи за заявою ОСОБА_3 по подіям, які відбулися 17.01.2009 року, коли взяв свого сина ОСОБА_2 до себе додому.

24.02.2009 року ОСОБА_3 звертається до судово-медичного експерта з проханням «за гроші» скласти неправдивий висновок щодо тілесних ушкоджень.

26.02.2009 року ОСОБА_3 отримує висновок та подає у міліцію такий висновок. Дільничний інспектор міліції відмовляє у відкритті кримінальної справи.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 23.03.2009 року шлюб між ними розірваний та стягнуті аліменти на утримання дитини.

Постановою державного виконавця від 08.04.2009 року виконавче провадження щодо стягнення аліментів закрито та оригінал виконавчого листа повернутий стягувачу.

В 2009 році ОСОБА_3 звертається до Макарівського районного суду Київської області з позовною заявою про визнання батьківства та стягнення аліментів до свого колишнього чоловіка ОСОБА_6 , при цьому восени ухвалою її позовна заява залишена без розгляду. Крім того, її колишній чоловік ОСОБА_6 не є батьком її дочки ОСОБА_7 .

З осені 2009 року мав можливість брати свого сина ОСОБА_2 до себе додому кожні вихідні з ночівлею.

23.01.2010 року ОСОБА_3 розпочинає перешкоджати, не відкриває двері та не дає дитину.

28.01.2010 року ОСОБА_3 подає до суду заяву про видачу дублікату виконавчого листа.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 18.02.2010 року по справі N92-429/09 задоволена заява ОСОБА_3 про видачу дублікату виконавчого листа.

26.02.2010 року в незаконний спосіб ОСОБА_3 отримує дублікат виконавчого листа №2/429/2010 від 18.02.2010 року.

Постановою державного виконавця від 06.04.2010 року відкрито виконавче провадження та нарахована заборгованість за минулий час в сумі 7 004,00 гривень.

14.05.2010 року дільничний інспектор міліції відмовляє у відкритті кримінальної справи за заявою ОСОБА_3 по подіям, які відбулися 07.05.2010 року, коли намагався побачити свого сина.

20.09.2010 року дільничний інспектор міліції відмовляє у відкритті кримінальної справи за заявою ОСОБА_3 по подіям, які відбулися 13.09.2010 року, коли намагався побачити свого сина.

Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Макарівської райдержадміністрації від 26.10.2010 року були захищенні права дитини та встановлений графік спілкування з дитиною.

В 2010-2012 роках ОСОБА_3 тричі звертається у прокуратуру Макарівського району із заявами про злочин за ч.1 ст. 164 КК України. Кожного разу дільничні інспектори міліції відмовляли у відкритті кримінальної справи.

05.02.2011 року дільничний інспектор міліції відмовляє у відкритті кримінальної справи за заявою ОСОБА_3 по подіям, які відбулися 02.02.2011 року, коли намагався побачити свого сина.

Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Макарівської райдержадміністрації від 08.02.2011 року відхилене звернення ОСОБА_3 щодо перегляду графіку спілкування з дитиною.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 30.05.2011 року по справі №2-244/11 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. При цьому, в незаконний спосіб знаходиться в судовому засіданні прокурор Макарівського району, а також, ОСОБА_3 вводила в оману суд і сама визнає те, що перешкоджає та представник служби у справах дітей повідомив про те, що задоволення позову буде не в інтересах дитини.

Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Макарівської райдержадміністрації від 29.02.2012 збільшений графік спілкування з сином, надана можливість залишати дитину на ніч.

В той же день встановлена особа повідомляє ОСОБА_3 , щоб вона не виконувала рішення Комісії, не відкривала двері та кожного разу писала на нього заяви в міліцію.

10.03.2012 року, 17.03.2012 року, 18.03.2012 року ОСОБА_3 перешкоджає йому у вільному спілкуванні з дитиною.

24.03.2012 року по графіку Комісії позивач взяв свого сина до себе додому, при цьому ОСОБА_4 вчиняла неадекватні вчинки по відношенню до його сина.

В той же день приблизно о 23 годині ОСОБА_3 приїхала до нього додому разом з працівниками міліції і в ультимативній формі вимагала, щоб надав сина їй, при цьому син ОСОБА_2 вже відпочивав. Також, ОСОБА_3 в присутності працівників міліції та депутата заявила наступне: «Якщо я захочу він більше ніколи не візьме ОСОБА_2 до себе додому».

28.03.2012 року ОСОБА_3 звертається до судово-медичного експерта з проханням «за гроші» скласти неправдивий висновок щодо тілесних ушкоджень та подає у міліцію заяву про злочин по подіях, які відбулися 24.03.2012 року.

05.04.2012 року дільничний інспектор міліції відмовляє у відкритті кримінальної справи по подіям, які відбулися 24.03.2012 року.

07.04.2012 року, 21.04.2012 року та 19.05.2012 року ОСОБА_3 перешкоджає йому у вільному спілкуванні з дитиною.

В травні 2012 року ОСОБА_3 вчиняє протиправні дії проти однієї дівчинки та одного хлопчика в школі в с.Забуяння Макарівського району і тому вимушена була з осені 2012 року переїжджати з місця на місце. При цьому, на превеликий жаль через 3 тижні хлопчик трагічно загинув.

Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Макарівської райдержадміністрації від 29.05.2012 року відхилене звернення ОСОБА_3 щодо скасування графіку спілкування з дитиною.

12.06.2012 року ОСОБА_3 за «гроші» отримує висновок психолога з неправдивим змістом.

14.07.2021 року ОСОБА_3 перешкоджає мені у вільному спілкуванні з дитиною.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 червня 2013 року скасована незаконна ухвала суду першої інстанції від 18 лютого 2010 року.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 01.07.2013 року по справі №1016/1511/12 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

При цьому, знову в судовому засіданні знаходиться прокурор Макарівського району, а також, ОСОБА_3 знову водила суд в оману.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23.09.2013 року залишено без змін рішення суду першої інстанції від 01.07.2013 року.

При цьому, суд визнав те, що ОСОБА_3 перешкоджає, але суд робить помилку у визначенні моїх днів відвідування з сином у квітні 2012 року.

05.10.2013 року намагався побачити свого сина, при цьому ОСОБА_4 кидається з ножем, а в той же день в смт.Макарів ОСОБА_3 кидається битися.

08.10.2013 року ОСОБА_3 дає пояснення в міліції та зазначає те, що сина ОСОБА_2 давати не буде та повідомляє, що син його боїться. 19.10.2013 року ОСОБА_3 не дає дитину про що був складений акт.

Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Макарівської райдержадміністрації від 27.11.2013 року відхилене звернення ОСОБА_3 щодо перегляду графіку спілкування з дитиною.

Постановою державного виконавця від 27 листопада 2013 року було закрито виконавче провадження щодо стягнення аліментів.

22.03.2014 року слідчий закрив кримінальне провадження №0000003 від 28.01.2014 року по подіях, які відбулися 24.03.2012 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. При цьому, під час проведення досудового розслідування встановлено сумнів такої події.

04.04.2014 року орган опіки та піклування Макарівської райдержадміністрації Київської області не визнає обставини зазначені в рішеннях Макарівського районного суду Київської області від 30.05.2011 року та 01 липня 2013 року, а навпаки встановлює те, що ОСОБА_3 постійно перешкоджає йому у спілкуванні з сином та не виконує рішення Комісії.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 06 листопада 2014 року по справі №370/957/14 позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, частково задоволена. Були усунуті перешкоди у спілкуванні з дитиною та встановлений графік спілкування з дитиною. При цьому, знову ОСОБА_3 водила суд в оману.

24.12.2014 року на святкуванні Нового року в школі №18 смт.Коцюбинське ОСОБА_2 самостійно отримує від позивача гостинці.

02.02.2015 року ОСОБА_3 за «гроші» отримує висновок психолога з неправдивим змістом. Потім, звертається до директора школи з проханням заборонити ОСОБА_1 спілкуватися з сином в школі, а також, заявляє, що ним жодної гривні не сплачено аліментів.

Також, звертається до прокурора Круль Н.Л. та вводить в оману заявляючи те, що колишній чоловік ОСОБА_1 переслідує її.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 12 березня 2015 року по справі №370/957/14 апеляційна скарга ОСОБА_3 частково задоволена. Рішення суду першої інстанції в частині спільного відпочинку влітку скасовано, в іншій частині залишено без змін.

При цьому, ОСОБА_3 водила суд в оману щодо сплати аліментів заявляючи те, що ним не сплачено жодної гривні. Також, представник ОСОБА_3 заявила те, що рішення суду просто не буде виконане.

20.03.2015 року ОСОБА_3 отримує належним чином оформлене рішення суду апеляційної інстанції та показує посадовим особам відповідача і в той же день вони вирішують вступити в змову задля унеможливлення виконання в не скасованій частині рішення Макарівського районного суду Київської області від 06 листопада 2014 року по справі №370/957/14.

21.03.2015 року ОСОБА_3 разом з сусідкою ОСОБА_8 виконуючи вказівки посадових осіб відповідача влаштовує провокації по відношенню до нього за адресою: АДРЕСА_1 ., при цьому, вона залякує сина ОСОБА_2 та наносить йому умисні легкі тілесні пошкодження.

23.03.2015 року о 14 годині дня приїхавши в міліцію смт. Коцюбинське, начальник міліції ОСОБА_9 заявив те, що ним були зроблені протиправні дії по зазначеній події.

При цьому, дільничний інспектор міліції ОСОБА_10 відмовився приймати від мене заяву про злочин, рекомендував подати в міліцію м. Ірпінь.

В той же день о 17 годині 30 хвилин відбувся дзвінок в чергову частину міліції м. Ірпінь з травмпункту Ірпінської міської лікарні щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_3

27.03.2015 року були внесенні відомості в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0000675 за ч.1 ст.125 КК України по подіях 21.03.2015 року. При цьому, всі документи були сфальсифіковані та залучені підставні свідки.

При цьому, посадові особи відповідача за «гроші» отримали неправдиві висновки експерта щодо тілесних ушкоджень.

07.04.2015 року проводиться слідчий експеримент за адресою: АДРЕСА_1 , на якому був присутній ОСОБА_9 .

10.04.2015 року слідчий Бабич А.Ю. за моєю адресою проживання: АДРЕСА_2 в незаконний спосіб вручає повідомлення про підозру від 09.04.2015 року.

При цьому, був присутній ОСОБА_9 , який заявив те, що мною у 2009 році були здійсненні протиправні дії по відношенню до ОСОБА_3 . Також, при врученні підозри була присутня його мати ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14.04.2015 року о 17-00 годині ним була подана заява про закриття кримінального провадження №0000675 від 27.03.2015 року, при цьому прокурор Круль Н.Л. зазначила те, що син ОСОБА_2 його боїться.

В той же день о 18-15 годині ОСОБА_9 в моїй присутності приносить слідчому доручення прокурора Круль Н.Л. про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів.

14.04.2015 року подає слідчому клопотання про перехресний допит з ОСОБА_8 та відмовляються від ознайомлення з сфабрикованими матеріалами кримінального провадження.

22.04.2015 року ним подається заява до прокурора Круль Н.Л. з проханням захистити права сина ОСОБА_2 , при цьому, заява не розглядається та пересилається у службу у справах дітей та виконавчу службу м. Ірпінь.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23.04.2015 року встановлюється строк для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

28.04.2015 року в прокуратурі вручається обвинувальний акт.

30.04.2015 року здійснюється вплив на автоматизовану систему розподілу справ між суддями Ірпінського міського суду Київської області.

04.04.2015 року, 18.04.2015 року, 02.05.2015 року, 16.05.2015 року та 30.05.2015 року депутати та член виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради за вказівкою посадових осіб відповідача складають завідомо неправдиві акти про те, що, нібито, син ОСОБА_2 не хоче з позивачем спілкуватися.

04.06.2015 року служба у справах дітей Ірпінської міської ради Київської області надсилає йому відповідь з якого слідує те, що вони взагалі не спілкувалися з його сином.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05.06.2015 року по справі №367/2904/15, обвинувальний акт від 28 квітня 2015 року повернутий прокурору для усунення недоліків.

06.06.2015 року намагався побачити свого сина, при цьому ОСОБА_3 повідомила, що не графік, а потім в той же день в с.Забуяння ОСОБА_4 кидається битися.

04.06.2015 року, 20.06.2015 року депутатом та членом виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради за вказівкою посадових осіб відповідача знову складаються завідомо неправдиві акти.

23.06.2015 року вручається мені обвинувальний акт і в той же день прокурор Круль Н.Л. пропонує захиснику Самойленко В.С. підписати угоду про примирення. Сторона захисту не заперечувала.

04.07.2015 року ОСОБА_3 за вказівкою посадових осіб відповідача умисно не запрошує депутатів та влаштовує знову провокації.

При цьому, ОСОБА_3 за допомогою посадових осіб відповідача за «гроші» знову отримує неправдивий висновок експертів щодо тілесних ушкоджень.

Також, депутатом та членом виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради за вказівкою посадових осіб відповідача знову складається завідомо неправдивий акт, а також, складається акт від 21.03.2015 року, щоб ніхто не здогадався.

09.07.2015 року подається в суд обвинувальний акт.

13.07.2015 року дільничний інспектор міліції відмовляє у відкритті кримінального провадження по подіях, які відбулися 04.07.2015 року.

01.08.2015 року в присутності державного виконавця син ОСОБА_2 веде себе агресивно, при цьому, державний виконавець відмовляється це зазначити в акті, а також сусіди відмовляються бути понятими та визнають те, що ОСОБА_3 влаштовує провокації та налаштовує дитину.

Після цього, в той же день державний виконавець просить його приїхати в смт.Коцюбинське до начальника міліції ОСОБА_9

18.07.2015 року, 01.08.2015 року та 15.08.2015 року депутатом та членом виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради за вказівкою посадових осіб відповідача знову складаються завідомо неправдиві акти. При цьому, 15.08.2015 року депутат ОСОБА_12 відмовляється підписувати акт і після цього більше його не було.

02.10.2015 року ОСОБА_3 звертається в службу у справах дітей Ірпінської міської ради Київської області з проханням заборонити ОСОБА_1 спілкуватися з дитиною.

При цьому, за вказівкою посадових осіб відповідача ОСОБА_4 та співмешканець ОСОБА_3 набираються наглості та хамства приходять в №18 школі смт.Коцюбинське до шкільного психолога ОСОБА_13 і звинувачують її та наводять наклеп.

07.10.2015 року провідує свого сина в школі в присутності класного керівника, при цьому, він зі мною поздоровався по-чоловічому, відповідав на мої питання, говорив що у нього все добре та прийняв від мене гостинці.

08.10.2015 року ОСОБА_3 за вказівкою посадових осіб відповідача направляє по пошті, щоб ніхто не здогадався, завідомо неправдиву заяву в міліцію про те, що бажаю викрасти свого сина з школи. Після цього, посадові особи відповідача здійснили вплив на директора школи в частині не допомоги мені з сторони класного керівника.

17.10.2015 року, 07.11.2015 року, 21.11.2015 року, 02.01.2016 року ОСОБА_3 не відкриває йому двері, відповідно умисно не виконує рішення суду.

16.11.2015 року прокурор Круль Н.Л. перед судовим засіданням пропонує стороні захисту не проводити судове засідання, тому що, у судді Аніпко С.В. закінчуються повноваження.

18.11.2015 року служба у справах дітей Ірпінської міської ради Київської області надсилає йому відповідь з якого слідує те, що ОСОБА_3 відмовляється провести обстеження сина ОСОБА_2 в Міжнародному Гуманітарному Центрі «Розрада».

19.11.2015 року секретар судового засідання Балинська О.С. за вказівкою посадових осіб відповідача вводить в оману сторони по справі №367/2904/15 про те, що у судді Аніпко С.В. закінчилися повноваження. При цьому жодних об`яв в суді про таке не було. Так робилося задля унеможливлення винесення в той день виправдувального вироку.

Відповідно до відповіді Ірпінського міського суду №04-03/77/1 від 29.11.2018 року суддя Аніпко С.В. припинив здійснювати судочинство з наступного дня, а саме: з 20 листопада 2015 року.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17.12.2015 року по справі №367/2904/15, обвинувальний акт від 22 червня 2015 року повернутий прокурору для усунення недоліків.

11.01.2016 року ОСОБА_3 подає в Ірпінський міський суд Київської області позовну заяву про позбавлення батьківських прав з неправдивими відомостями.

13.01.2016 року вручається мені обвинувальний акт та в той же день здійснюється вплив на автоматизовану систему розподілу справ між суддями Ірпінського міського суду Київської області.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19.01.2016 року по спріаві №367/98/16, позовна заява ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав повернута останній.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016 року по справі №370/957/14 касаційна скарга ОСОБА_3 задоволена, судові рішення скасовані та справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, суд посилався на рішення Макарівського районного суду Київської області від 01.07.2013 року по справі №1016/1511/12 в частині надання правової оцінки актам від 07.04.2012 року та 21.04.2012 року, а також, актам від 07.04.2013 року та 21.04.2013 року.

При тому, що суд апеляційної інстанції в ухвалі від 23.09.2013 року акти визнав належними доказами, а також, актів від 07.04.2013 року та 21.04.2013 року взагалі не існує.

03.03.2016 року звертаюся із заявою до начальника Ірпінського відділу поліції за захистом прав дитини.

19.03.2016 року за вказівкою посадових осіб відповідача ОСОБА_3 влаштовує знову провокації.

30.03.2016 року були внесенні відомості в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0001088 за ч.1 ст.125 КК України по подіях 19.03.2016 року.

При цьому, ОСОБА_3 за допомогою посадових осіб відповідача за «гроші» отримує неправдивий висновок експертів щодо тілесних ушкоджень.

06.05.2016 року за вказівкою посадових осіб відповідача ОСОБА_3 подає заяву про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.164 КК України, відповідно були внесенні відомості в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0000361.

26.05.2016 року ОСОБА_1 заяву у службу у справах дітей з проханням організувати дослідження психологічного стану його сина ОСОБА_2 та отримує згоду від ОСОБА_14 . При цьому, присутня була начальник служби ОСОБА_15

21.06.2016 року служба у справах дітей Ірпінської міської ради Київської області надсилає позивачу відповідь з відмовою.

При цьому, посадові особи відповідача рекомендують ОСОБА_3 перевести дитину в Коцюбинський Гуманітарний ліцей.

06.08.2016 року ОСОБА_3 заявляє те, що графіків зустрічі його з сином немає.

Восени 2016 року ОСОБА_3 пише заяву директору Гуманітарного ліцею з проханням заборонити ОСОБА_1 відвідувати свого сина ОСОБА_2 в школі до закінчення розгляду справи.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 18 січня 2017 року по справі №370/957/14 його позовна заява частково задоволена. Були усунуті перешкоди у спілкуванні з дитиною та встановлений графік спілкування з дитиною.

04.04.2017 року ОСОБА_3 вводить в оману суд апеляційної інстанції заявляючи те, що не може з`явитися в судове засідання через погане самопочуття сина ОСОБА_2 . Насправді, його син ОСОБА_2 перебував в ті дні в школі та не хворів.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2017 року по справі №370/957/14 апеляційна скарга ОСОБА_3 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

25.05.2017 року біля Ірпінського міського суду Київської області за вказівкою посадових осіб відповідача, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_16 , вимагав від мене 20 000 гривень за закриття кримінальних проваджень.

17.06.2017 року ОСОБА_3 умисно не виконує рішення суду та не відкриває двері, при цьому, знову за допомогою посадових осіб відповідача створює неправдиві документи.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 06 вересня 2017 року по справі №367/2904/15, кримінальне провадження №0000675 за ч.1 ст.125 КК України закрито та звільнено його від кримінальної відповідальності.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.10.2017 року по справі №370/957/14 касаційна скарга ОСОБА_3 відхилена, судові рішення залишені без змін.

30.01.2018 року, 05.02.2018 року, 05.03.2018 звертається в службу в справах дітей Ірпінської міської ради з проханням захистити права його сина ОСОБА_2 .

Сфальшованим протокольним рішенням комісії з питань захисту прав дитини Ірпінської міської ради Київської області від 02.04.2018 року йому рекомендовано звернутися у виконавчу службу.

За вказівкою посадових осіб відповідача ініціатором такого рішення була начальник служби ОСОБА_15 , при цьому, крім неї ніхто не голосував та на засіданні знаходилися сторонні особи.

Тому, вимушений був звертатися до суду з позовною заявою про визнання протиправними дії, рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

02.06.2018 року ОСОБА_3 умисно не виконує рішення суду та не надає йому сина.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25.07.2018 року по справі №367/3235/18 провадження закрито.

Постановою слідчого від 09.08.2018 року закрито кримінальне провадження №0000361 від 06.05.2016 року за ч.1 ст.164 КК України. При цьому, досудовим розслідуванням встановлено те, що ОСОБА_3 сама постійно відмовляється від аліментів, тобто все життя діє не в інтересах дитини.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 04.09.2018 року по справі №367/3235/18 апеляційна скарга задоволена, ухвала суду першої інстанції скасована та справа передана до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

08.11.2018 року в школі за вказівкою посадових осіб відповідача та ОСОБА_3 класний керівник перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною, влаштовує провокації.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28.11.2018 року по справі №367/3235/18 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

07.12.2018 року з управління освіти і науки Ірпінської міської ради отримую відповідь без вибачення за дії класного керівника, а також, зазначено те, що не може бачити свого сина в школі.

12.12.2018 року о 08 годині ранку приїхав разом з своєю матір`ю ОСОБА_11 в школу провідати свого сина в Гуманітарний ліцей та привезли гостинці. При цьому, встановлена особа подзвонила ОСОБА_3 та повідомила про необхідність реалізації афери. Потім, ОСОБА_3 умисно не приводить дитину в школу, а потім влаштовує конфліктну ситуацію.

17.12.2018 року подає заяву до управління освіти і науки Ірпінської міської ради з проханням зупинити психологічне знущання над дитиною.

В той же день посадові особи відповідача вирішують влаштувати аферу. Тобто, ОСОБА_3 о 19-30 годині умисно дзвонить на 102 та повідомляє про те, що нібито її дочка ОСОБА_7 пішла з дому та на дзвінки не відповідає, при цьому, за вказівкою посадових осіб відповідача ОСОБА_3 пише заяву по подіях, які відбулися 12.12.2018 року, щоб ніхто не здогадався.

19.12.2018 року посадові особи відповідача складають завідомо неправдивий протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 593829 по відношенню до ОСОБА_3

20.12.2018 року дільничний інспектор поліції Бобко по телефону повідомляє його про те, що він бажає надати йому припис щодо не відвідування школи. При цьому, позивачем була надана йому рекомендація поїхати в школу та подивитися відеозаписи камер.

29.12.2018 року дільничний інспектор поліції Бобко по телефону підтвердив те, що ОСОБА_1 ніяких протиправних дій не було зроблено, а також, повідомив те, що ОСОБА_3 умисно не привела дитину 12.12.2018 року в школу.

08.01.2019 року з управління освіти і науки Ірпінської міської ради отримує відповідь в якій зазначено те, що не можу бачити свого сина в школі.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 15.01.2019 року по справі №367/264/19, протокол про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП повернуто на дооформлення.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13.02.2019 року по справі №367/754/19, ОСОБА_3 визнана не винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч,1 ст.184 КУпАП.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_17 привезла сину позивача ОСОБА_2 , в школу подарунки, а саме: спортивний костюм, гроші (500 грн) та гостинці.

16.02.2019 року за вказівкою посадових осіб відповідача ОСОБА_3 привезла до нього додому навмисно порізані вищезазначені подарунки.

22.02.2019 року за вказівкою посадових осіб відповідача ОСОБА_3 подає в Ірпінський міський суду Київської області позовну заяву про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином.

26.02.2019 року подає заяву на комісію з питань захисту прав дитини з проханням притягнути до відповідальності ОСОБА_3 за постійні протиправні дії по відношенню до дитини.

20.03.2019 року виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області надсилає менйому відповідь з відмовою.

07.10.2019 року ОСОБА_3 подає заяву у службу з якої слідує те, що вона ніколи не перешкоджала позивачу у спілкуванні з дитиною, тощо.

На Великдень 28.04.2019 року, 09.06.2019 року, 06.10.2019 року, 27.10.2019 року, 17.11.2019 року за вказівкою посадових осіб відповідача ОСОБА_3 знову привезла до позивача додому навмисно порізані подарунки. При цьому, за вказівкою посадових осіб відповідача ОСОБА_3 вже не привозить гроші, які надавалися дитині.

На його звернення до Ірпінського відділу поліції стосовно протиправних дій ОСОБА_3 жодних дій по захисту прав дитини не були здійсненні. Тобто, відбувається абсолютна змова, про яку його повідомили ще у 2011 році.

02.12. 2019 року начальник управління освіти і науки Іранської міської ради ОСОБА_18 приніс вибачення за дії класного керівника та директора Гуманітарного ліцею та зазначив, що по-людські його розуміє.

12.06.2020 року отримав роздрукування технічних записів судових засідань по справі №367/2904/15 по заяві від 29.06.2016 року з яких слідує про сфальшування кримінального провадження №0000675.

За ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 06 жовтня 2017 року по справі №367/6608/17-к до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення, зазначене у моїй заяві від 17 червня 2017 року за №0003085 від 15.11.2017 року за ознаками ч.1 ст.382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2018 року по справі №367/8576/18-к зобов`язано уповноваженого слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області у відповідності до вимог ст.220 КПК України розглянути мою заяву від 28 листопада 2018 року щодо проведення допиту позивача, як потерпілого, тощо.

При цьому, в той же день 28 грудня 2018 року не провівши жодної слідчої дії слідчий безпідставно виніс постанову про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 03 листопада 2019 року по справі №367/8404/19-к була скасована вищезазначена незаконна постанова.

07 листопада 2019 року звернувся із заявою щодо виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2018 року по справі №367/8576/18-к.

За ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2018 року по справі №367/2099/18-к до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення, зазначене у його заяві від 02 січня 2016 року за №0000749 від 21.04.2018 року за ознаками ч.1 ст.382 КК України.

При цьому, 12 квітня 2019 року не провівши жодної слідчої дії слідчий безпідставно виніс постанову про закриття кримінального провадження згідно п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Потім, начальник слідчого відділу Дьомін М.С. умисно сфальшував постанову, зазначивши підставу для закриття вже абзац 14 ст.284 КПК України та іншу дату 21.04.2019 року.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2019 року по справі №367/9111/19-к була скасована вищезазначена незаконна постанова.

03 лютого 2020 року позивачем в порядку вимог ч. 3 ст.93 КПК України була подана заява про ініціювання проведення слідчих дій щодо вручення йому пам`ятки про права та обов`язків потерпілого, проведення його допиту, як потерпілого, тощо. При цьому, йому була надіслано відповідь про відмову посилаючись на закриття кримінального провадження,

За ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 25 травня 2018 року по справі №367/2741/18-к до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення, зазначене у заяві від 24 березня 2015 року за №0001151 від 15.06.2018 року за ознаками ч.1 ст.382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2018 року по справі №367/8573/18 зобов`язано уповноваженого слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області у відповідності до вимог ст.220 КПК України розглянути заяву від 28 листопада 2018 року щодо проведення допиту позивача, як потерпілого, тощо.

При цьому, 17 червня 2019 року не провівши жодної слідчої дії начальник слідчого відділу Дьомін М.С. безпідставно виніс постанову про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2019 року по справі №367/8840/19-к відмовлено йому у скасуванні вищезазначеної постанови.

Ухвалою Київського Апеляційного суду від 29 січня 2020 року скасована ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2019 року та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 14 лютого 2020 року по справі №367/8840/19-к була скасована вищезазначена незаконна постанова.

14 лютого 2020 року звернувся із заявою щодо виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2018 року по справі №367/8573/18-к.

За ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2018 року по справі №367/4086/18 до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за №0002105 від 27.10.2018 року за ознаками ч.1 ст.382 КК України були внесені відомості про кримінальне правопорушення, зазначене у заяві ОСОБА_1 від 02 червня 2018 року.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2018 року по справі №367/8578/18-к зобов`язано уповноваженого слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області у відповідності до вимог ст.220 КПК України розглянути заяву позивача від 28 листопада 2018 року щодо проведення його допиту, як потерпілого, тощо.

07 листопада 2019 року звернувся із заявою щодо виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2018 року по справі №367/8578/18-к.

При цьому, 01 листопада 2019 року не провівши жодної слідчої дії слідчий безпідставно виніс постанову про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 23 березня 2020 року по справі №367/1912/20-к була скасована вищезазначена незаконна постанова.

За ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 25 жовтня 2019 року по справі №367/8402/19-к до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення, зазначене у моїй заяві від 22 жовтня 2019 року за №0002036 від 21.11.2019 року за ознаками ч.1 ст.383 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 16 грудня 2019 року по справі №367/9501/19-к визнана протиправна бездіяльність слідчого та зобов`язано уповноваженого слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області у відповідності до вимог ст.220 КПК України розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 листопада 2019 року щодо проведення його допиту, як потерпілого, тощо.

03 лютого 2020 року звернувся із заявою щодо виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 16 грудня 2019 року по справі №367/9501/19-к.

За ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 25 жовтня 2019 року по справі №367/8400/19-к до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості були внесені відомості про кримінальне правопорушення, зазначене у моїй заяві від 22 жовтня 2019 року за №0002038 від 21.11.2019 року за ознаками ч.1 ст.382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 16 грудня 2019 року по справі №367/9499/19-к визнана протиправна бездіяльність слідчого та зобов`язано уповноваженого слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області у відповідності до вимог ст.220 КПК України розглянути заяву позивача від 26 листопада 2019 року щодо проведення його допиту, як потерпілого, тощо.

03 лютого 2020 року звернувся із заявою щодо виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 16 грудня 2019 року по справі №367/9499/19-к.

29 січня 2020 року звернувся із заявою до прокурора з проханням прийняти рішення про об`єднання кримінальних проваджень №0003085, №0000749, №0001132, №0001151, №0002105, №0002036, №0002038 в кримінальне провадження №0003085 від 15.11.2017 року,

03 березня 2020 року постановою прокурора Шубчик С.С. прийнято рішення про об`єднання кримінальних проваджень №0003085, №0001132, №0002036, №0002038 в кримінальне провадження №0003085 від 15.11.2017 року.

07 квітня 2020 року постановою прокурора Шубчик С.С. прийнято рішення про об`єднання кримінальних проваджень №0003085, №0000749, №0001151, №0002105 в об`єднане кримінальне провадження №0003085.

12 червня 2020 року позивачем в порядку вимог ч. 3 ст.93 КПК України була подана заява про ініціювання проведення слідчих дій щодо вручення йому пам`ятки про права та обов`язків потерпілого, проведення його допиту, як потерпілого, в об`єднаному кримінальному провадженні №0003085 та надання матеріалів об`єднаного кримінального провадження для ознайомлення.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2020 року по справі №367/8404/19-к визнана незаконна бездіяльність слідчого та зобов`язано уповноваженого слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області у відповідності до вимог ст.220 КПК України розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 червня 2020 року щодо проведення його допиту, як потерпілого, тощо.

Отже, у зв`язку з вищевикладеним позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у глибоких та довготривалих моральних стражданнях, пов`язаних з незахищеністю від свавілля, умисного позбавлення ефективного засобу судового захисту і не проведення жодних слідчих дій на протязі 63 місяців, безумовною соціальною втратою у моєму житті щодо неможливості тривалий період життя вільно спілкуватися з своїм рідним сином через явно створені штучні перешкоди, які повністю змінило звичайний уклад життя, постійне втручання в його та його сина сімейне і приватне життя зі сторони відповідача та їх посадових осіб, протиправною бездіяльністю уповноважених осіб відповідача, зокрема, що він не міг реалізувати своє право на розгляд своїх заяв, поданої до Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області, й вимушений був витрачати свій час і свої кошти для поновлення свого права та розгляду своїх заяв в порядку, встановленому кримінально-процесуальним судочинством, умисним не виконанням ухвал слідчих суддів, які набрали законної сили та із засад розумності, виваженості та справедливості оцінюю розмір сатисфакції моральної шкоди у розмірі 595 098,00 гривень (мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2020 року помножена на кількість місяців свавілля та на 2), шо відповідає тяжкості моральних страждань.

На момент подачі позову жодна ухвала суду не була виконана. Тобто, протягом 63 місяців слідчими не проводяться слідчі дії та не виконуються ухвали суду, які набрали законної сили.З урахуванням викладеного просив стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 595098 гривень за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 30 серпня 2021 року задоволено частково. Стягнуто з спеціального рахунку Державної казначейської служби України шляхом списання в безспірному порядку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50000 грн 00 коп.. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Головне управління Національної поліції у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Вказує, що позивачем було подано тотожні позови до суду першої інстанції із тотожніми позовними вимогами, а самае: справа №370/427/19, №370/426/19, №370/3341/19, №370/291/19, №761/11169/19, №370/3339/20. Посилається на правовий висновок, який викладено у постанові Верховного Суду у справі №338/12193/16-ц та Великої Палати Верховного Суду у справі №752/17832/14-ц.

Також, не погодившись із вказаним судовим рішенням, Державна казначейська служба України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Державна казначейська служба України вказує, що згідно із своїми функціональнитми обовязками вона не є учасником спірних правовідносин і не володіє фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що службою права та інтереси позивача не порушувались, і шкода позивачеві не завдавалась, а тому і не повинна нести відповідальність за шкоду, яка завдана позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема інших державних органів. Посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №910/239/16. Звертає увагу суду на те, що позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди та посилається на висновок Верховного Суду у справі №312/262/18.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційні скарги, у якому просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачу були спричинені моральні страждання, які безумовно змінили його нормальний життєвий ритм, тому, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає що позивачем не мотивовано заподіяння йому моральної шкоди в розмірі 595098 грн, разом з тим, відшкодування в розмірі 50000,00 грн відповідатиме розміру шкоди заподіяної позивачу, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що згідно ухвали слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 06 жовтня 2017 року по справі №367/6608/17-к до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення, зазначене у заяві ОСОБА_1 від 17 червня 2017 року за №0003085 від 15.11.2017 року за ознаками ч.1 ст.382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2018 року по справі №367/8576/18-к зобов`язано уповноваженого слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області у відповідності до вимог ст.220 КПК України розглянути заяву ОСОБА_1 від 28 листопада 2018 року щодо проведення допиту його, як потерпілого.

Відповідно до постанови старшого слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київські області Ю.В. Пігучіна, від 28 грудня 2018 року кримінальне провадження №0003085 від 15.11.2017 року за ознаками ч.1 ст.382 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 04 листопада 2019 року по справі №367/8404/19-к скасовано постанову старшого слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київські області Ю.В. Пігучіна, від 28 грудня 2018 року кримінальне провадження №0003085 від 15.11.2017 року за ознаками ч.1 ст.382 КК України, про закритя у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

07 листопада 2019 року звернувся із заявою щодо виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2018 року по справі №367/8576/18-к.

За ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2018 року по справі №367/2099/18-к до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості були внесені відомості про кримінальне правопорушення, зазначене у його заяві від 02 січня 2016 року за №0000749 від 21.04.2018 року за ознаками ч.1 ст.382 КК України.

Відповідно до постанови від 21 квітня 2019 року слідчого СВ Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київські області А.Д. Малютіна кримінальне провадження №№0000749 від 21.04.2018 року за ознаками ч.1 ст.382 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2019 року по справі №367/9111/19-к було скасовано постанову від 21 квітня 2019 року слідчого СВ Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київські області А.Д. Малютіна кримінальне провадження №№0000749 від 21.04.2018 року за ознаками ч.1 ст.382 КК України, про закритя у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

03 лютого 2020 року позивачем в порядку вимог ч. 3 ст.93 КПК України була подана заява про ініціювання проведення слідчих дій щодо вручення йому пам`ятки про права та обов`язків потерпілого, проведення його допиту, як потерпілого, тощо. При цьому, йому була надіслано відповідь про відмову посилаючись на закриття кримінального провадження,

Згідно ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 25 травня 2018 року по справі №367/2741/18-к до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення, зазначене у заяві від 24 березня 2015 року за №0001151 від 15.06.2018 року за ознаками ч.1 ст.382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2018 року по справі №367/8573/18 зобов`язано уповноваженого слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області у відповідності до вимог ст.220 КПК України розглянути заяву від 28 листопада 2018 року щодо проведення допиту позивача, як потерпілого, тощо.

17 червня 2019 року постановою начальник СВ Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київські області Дьомін М.С. кримінальне провадження №0001151 від 15.06.2018 року за ознаками ч.1 ст.382 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2019 року по справі №367/8840/19-к відмовлено ОСОБА_1 у скасуванні вищезазначеної постанови.

Ухвалою Київського Апеляційного суду від 29 січня 2020 року скасована ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2019 року та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 21 лютого 2020 року по справі №367/8840/19-к була скасована постанова начальник СВ Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київські області Дьомін М.С. кримінальне провадження №0001151 від 15.06.2018 року за ознаками ч.1 ст.382 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.

28 лютого 2020 року звернувся із заявою щодо виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2018 року по справі №367/8573/18-к.

За ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2018 року по справі №367/4086/18 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002105 від 27.10.2018 року за ознаками ч.1 ст.382 КК України були внесені відомості про кримінальне правопорушення, зазначене у заяві ОСОБА_1 від 02 червня 2018 року.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2018 року по справі №367/8578/18-к зобов`язано уповноваженого слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області у відповідності до вимог ст.220 КПК України розглянути заяву позивача від 28 листопада 2018 року щодо проведення його допиту, як потерпілого.

07 листопада 2019 року звернувся із заявою щодо виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2018 року по справі №367/8578/18-к.

01 листопада 2019 року відповідно до постанови начальник СВ Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київські області Кравченка А.В. кримінальне провадження №0002105 від 27.10.2018 року за ознаками ч.1 ст.382 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 23 березня 2020 року по справі №367/1912/20-к була скасована вищезазначена постанова.

За ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 25 жовтня 2019 року по справі №367/8402/19-к до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення, зазначене у заяві ОСОБА_1 від 22 жовтня 2019 року за №0002036 від 21.11.2019 року за ознаками ч.1 ст.383 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 16 грудня 2019 року по справі №367/9501/19-к визнана протиправна бездіяльність слідчого та зобов`язано уповноваженого слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області у відповідності до вимог ст.220 КПК України розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 листопада 2019 року щодо проведення його допиту, як потерпілого, тощо.

03 лютого 2020 року звернувся із заявою щодо виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 16 грудня 2019 року по справі №367/9501/19-к.

За ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 25 жовтня 2019 року по справі №367/8400/19-к до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення, зазначене у моїй заяві від 22 жовтня 2019 року за №0002038 від 21.11.2019 року за ознаками ч.1 ст.382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 16 грудня 2019 року по справі №367/9499/19-к визнана протиправна бездіяльність слідчого та зобов`язано уповноваженого слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області у відповідності до вимог ст.220 КПК України розглянути заяву позивача від 26 листопада 2019 року щодо проведення його допиту, як потерпілого.

03 лютого 2020 року позивач звернувся із заявою щодо виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 16 грудня 2019 року по справі №367/9499/19-к.

29 січня 2020 року позивач звернувся із заявою до прокурора з проханням прийняти рішення про об`єднання кримінальних проваджень №0003085, №0000749, №0001132, №0001151, №0002105, №0002036, №0002038 в кримінальне провадження №0003085 від 15.11.2017 року,

03 березня 2020 року постановою прокурора Шубчик С.С. прийнято рішення про об`єднання кримінальних проваджень №0003085, №0001132, №0002036, №0002038 в кримінальне провадження №0003085 від 15.11.2017 року.

07 квітня 2020 року постановою прокурора Шубчик С.С. прийнято рішення про об`єднання кримінальних проваджень №0003085, №0000749, №0001151, №0002105 в об`єднане кримінальне провадження №0003085.

12 червня 2020 року позивачем в порядку вимог ч. 3 ст.93 КПК України була подана заява про ініціювання проведення слідчих дій щодо вручення йому пам`ятки про права та обов`язків потерпілого, проведення його допиту, як потерпілого, в об`єднаному кримінальному провадженні №0003085 та надання матеріалів об`єднаного кримінального провадження для ознайомлення.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2020 року по справі №367/8404/19-к визнана незаконна бездіяльність слідчого та зобов`язано уповноваженого слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області у відповідності до вимог ст.220 КПК України розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 червня 2020 року щодо проведення його допиту, як потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, вішкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Відповідно до ч.2 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як роз`яснено в п.п. 3,5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналогічний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19) та від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20).

Реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, за висновком Верховного Суду, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. Цей висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Процесуальні рішення слідчого, на які посилався позивач та які розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, в якій передбачено механізм реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 338/12193/16-ц.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів. При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що до спірних правовідносин не може бути застосований Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки позивач є потерпілим у кримінальних провадженнях, а дія вище зазначеного закону розповсюджується на осіб, відносно яких було незаконно застосовиний арешт та інші заходи щодо обмеження волі та тривалого перебування під слідством та судом, що визначено у ст. 2 вище зазначеного закону.

Також, апеляційний суд зауважує, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, суд першої інстанції вирішуючи спір, надав не вірну оцінку доказам та не вірно застосував норми матеріального права, а також не застосував практику Верховного Суду викладену у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 338/12193/16-ц, внаслідок чого прийшов до помилкових висновків про часткове задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційних скарг Головного управлінняНаціональної поліції у Київській області та Державної казначейської служби України заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнові та неманові права позивача не було порушено відповідачами.

Тобто, при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав керуватись положеннями ст. 15, 16, 23, 1167, 1174, 1176 ЦК України, ст. 76, 81, 89 ЦПК України та практики Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 не підлягають до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційних скарг заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Київській області задовольнити.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 30 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «10» грудня 2021 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіД.Р. Гаращенко
О.І. Сліпченко