Справа № 637/212/20
Провадження № 2/638/413/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Цвіри Д.М.,

за участю секретаря - Малиновська Є.Е.,

представників відповідачів - Цвіркуна М.В., Радигіна Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського районного суду м. Харкова, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна, -

встановив:

04 березня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" звернулось до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представником позивача зазначено, що 18.06.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, відповідно до умов якого банком ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 17079,00 доларів США зі сплатою 13,0 % річних. 08.11.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, укладеним з ОСОБА_1 , а 09.11.2018 р. право вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, укладеним з ОСОБА_1 перейшло від ПАТ «Дельта-Банк» до ТОВ "Вердикт Капітал" згідно договору №951/К купівлі-продажу майнових прав.

З метою забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №П-0 від 18 червня 2007 р., відповідно до умов якого він відповідає перед кредитором за невиконання позивальником своїх зобов`язань за кредитним договором. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав позичальнику кредитні кошти, однак, ОСОБА_1 свої зобов`язання виконувала неналежним чином, в зв`язку з чим в неї утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 11.02.2020 р. становить 1 659 705,64 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом (тіло кредиту) - 368 683,97 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 1 232 132,47 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 58 889,20 грн. Також, банком за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України нараховано відповідачам інфляційні втрати та 3 % річних за користування кредитом, загальний розмір заборгованості по яких станом на 11.02.2020 р. становить 154 304,64 грн., яка складається з: нарахованих 3 % річних - 33 208,30 грн.; подвійної облікової ставки НБУ - 121 096,34 грн. За надання консультацій з правових питань, підготовку позову та представництво інтересів в суді позивачем сплачено адвокату 20000,00 грн. В зв`язку з чим, представник позивача просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість по сплаті інфляційних втрат та 3 % річних за користування кредитом на загальну суму 154 304,64 грн., понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн. та сплачений за подання даного позову до суду судовий збір в розмірі 2 314,57 грн.

08 травня 2020 року через канцелярію суду представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Радигіним Є.С. подано відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову ТОВ "Вердикт Капітал" просить відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування заперечень проти позову представником відповідача зазначено, що у ОСОБА_1 відсутня будь-яка заборгованість за кредитним договором №0 від 18 червня 2007 р., про яку вказує позивач, також, їй не було повідомлено про відступлення права вимоги за вищезазначеним кредитним договором, згідно чого був змінений кредитор в зобов`язанні на ТОВ "Вердикт Капітал". В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що гроші за кредитним договором взагалі ОСОБА_1 , як позичальнику, передавалися, а так як кредитні правовідносини носять реальний характер, то в позичальника не виникає будь-яких обов`язків за таким договором перед кредитором. Також, в матеріалам справи відсутні докази того, які саме права, свободи чи інтереси позивача, за захистом яких від звернувся до суду, було порушено, обов`язок доказування порушеного права покладається саме на позивача. Згідно умов кредитного договору, як зазначено представником позивача, позичальнику було видано кредит в розмірі 86248,95 грн., вона повинна була сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, однак тільки до моменту закінчення договору, до 18.06.2014 р., незрозуміло, на підставі чого ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право вимоги до відповідача в розмірі 368683,97 грн. та заборгованість за відсотками стала 1232132,47 грн. Крім цього, позивачем пропущений строк позовної давності для звернення з цим позовом до суду, який відраховується з дати повернення кредиту (18.06.2014 р.), який сплив 18.06.2017 року. В зв`язку з чим просить суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю, а якщо суд прийде до висновків, що права та інтереси позивача є порушеними відповідачем, то застосувати до позовних вимог строк позовної давності .

08 травня 2020 року через канцелярію суду представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Цвіркуном М.В. подано відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову ТОВ "Вердикт Капітал" просив відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування заперечень проти позову представником відповідача зазначено, що представником позивача в позовній заяві вказано, що відповідач ОСОБА_2 несе солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором №0 від 18 червня 2007 р. Однак, ОСОБА_2 ніколи не підписував договір поруки №П-0 від 18 червня 2007 року. Підпис на вищезазначеному договорі поруки не відповідає справжньому підпису ОСОБА_2 та фактично підроблений. Про існування договору поруки та про наявність договору споживчого кредиту №0 від 18 червня 2007 р. він дізнався після ознайомлення з матеріалами цивільної справи в суді. В зв`язку з чим, просить суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.

31 березня 2021 року на електронну пошту суду від генерального директора ТОВ "Вердикт Капітал" надійшла відповідь на відзив. 01 квітня 2021 року та 02 квітня 2021 року через канцелярію суду представником позивача до суду подано відповіді на відзив. 14 квітня 2021 року через канцелярію суду представником позивача до суду подано відповідь на відзив.

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 24 березня 2020 року цивільну справу було надіслано до Дзержинського районного суду м. Харкова за підсудністю.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2020 р. цивільну справу прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2020 р. в задоволенні вимоги представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Цвіркуна М.В. про витребування доказів в цивільній справі відмовлено.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2021 р. усне клопотання представника позивача ТОВ "Вердикт Капітал" - Хоміч А.А. про поновлення строку для подання відповіді на відзив в цій цивільній справі залишено без задоволення, а подані відповіді на відзив з додатками залишено без розгляду.

В судове засідання представник позивача не з`явився, на електронну пошту суду надійшло клопотання генерального директора ТОВ "Вердикт Капітал" про розгляд справи без участі представника позивача в зв`язку з неможливістю прибуття останнього в судове засідання, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Радигін Є.С. просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, як в необґрунтованому з підстав, викладених в відзиві на позов.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Цвіркун М.В. просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, як в необґрунтованому з підстав, викладених в відзиві на позов.

Суд, перевіривши доводи, викладені представником позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 червня 2007 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», як банком, та ОСОБА_1 , як позичальником, укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 (надалі - кредитний договір №0 від 18 червня 2007 р.) ( а.с.9-15).

08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» продано (відступлено) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» право вимоги, в тому числі, до відповідачів за кредитним договором №0 від 18 червня 2007 р. (а.с.27-65).

09 листопада 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" укладено договір №951/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого та умов витягу з додатку №1 до договору №951/К купівлі-продажу майнових прав №951/К від 09 листопада 2018 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" перейшло право вимоги, в тому числі, до відповідачів за кредитним договором №0 від 18 червня 2007 р. (а.с.66-70).

Згідно п.п.1.1. п.1 розділу 1 кредитного договору №0 від 18 червня 2007 р. банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти в сумі 17 079,00 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених в договорі. Вказана сума кредиту дорівнює 86 248,95 грн. за курсом НБУ на день укладення договору.

П. п. 1.2.2 п.1.2. розділу 1 кредитного договору №0 від 18 червня 2007 р. передбачено, що позичальник зобов`язується повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення (додаток №1 до договору) але в будь-якому випадку не пізніше 18 червня 2014 року.

В додатку №1 до кредитного договору №0 від 18 червня 2007 р., який є невід`ємною частиною вищезазначеного договору, зафіксований графік погашення кредиту, встановлений на період з 18.06.2007 р. по 18.06.2014 р. (а.с. 15-16).

18 червня 2007 року муж Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», як кредитором, та ОСОБА_2 , як поручителем, укладено договір поруки №П-0 від 18 червня 2007 року (а.с. 17-18).

Відповідно до п. п. 1.1. п.1 договору поруки поручитель зобов`язується відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №0 від 18 червня 2007 року.

Як зазначено представником позивача в тексті позовної заяви, загальна заборгованість відповідачів перед позивачем станом на 11.02.2020 р. становить 1659705,64 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом (тіло кредиту) становить 368 683,97 грн.;

-заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 1 232 132,47 грн.;

-заборгованості за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 58 889,20 грн.

Представник позивача в позові просить стягнути з відповідачів на його користь заборгованість по сплаті інфляційних втрат та 3 % річних за користування кредитом станом на 11.02.2020 р. на загальну суму 154 304,64 грн., яка складається з: нарахованих 3 % річних - 33 208,30 грн.; подвійної облікової ставки НБУ - 121 096,34 грн., при цьому, при розрахунку суми інфляційних втрат та 3 % річних за користування кредитом виходить з наявності заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в розмірі 368 683,97 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Однак, в зв`язку з тим, що представником позивача взагалі не наданий суду розрахунок заборгованості відповідачів по справі перед позивачем за кредитним договором №0 від 18 червня 2007 р., суд позбавлений можливості встановити наявність чи відсутність такої заборгованості, встановити розмір цієї заборгованості та правильність розрахунку заборгованості, а на підставі цього, встановити наявність чи відсутність або розмір та правильність розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, сума яких представниками відповідачів оспорюється.

На виконання прийнятих ТОВ "Вердикт Капітал", як банком, зобов`язань за кредитним договором №0 від 18 червня 2007 р. перед ОСОБА_1 , як позичальником, щодо надання ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 17 079,00 доларів США суду надано лише копію кредитного договору №0 від 18 червня 2007 р. та копію графіка погашення кредиту, та не надано жодних належних та допустимих доказів, якими взагалі підтверджуються заявлені позовні вимоги, зокрема, виписки про зарахування кредитних коштів на рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 , виписки про рух грошових коштів по рахунку, тощо.

Тобто, застосування судом ст. 625 ЦК України є правовим наслідком порушення грошового зобов`язання, а так як судом взагалі не встановлено наявність боргу відповідачів перед позивачем, а відтак, й не може бути встановлено прострочення сплати суми боргу, то застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, як похідних від порушення основного зобов`язання, не може бути застосоване.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими в ст. ст. 76-78, 81 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, зокрема щодо грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

При цьому, ТОВ "Вердикт Капітал" доказів наявності заборгованості відповідачів перед позивачем суду не надано, а ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта-Банк» вимог до відповідачів з приводу невиконання умов кредитного договору №0 від 18 червня 2007 р. не пред`являло.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Подібна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц (провадження № 14-145цс18).

Судом встановлено, що кредитним договором №0 від 18 червня 2007 р. передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів згідно з графіком, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, але доказів того, що Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» чи Публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк» чи Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" направлено поручителю вимогу про невиконання боржником основного зобов`язання та повернення ним боргових сум суду не надано.

Таким чином, виходячи з викладеного, у позивача право вимоги до ОСОБА_2 , як поручителя, за договором поруки №П-0 від 18 червня 2007 року, відсутнє, а відтак, з останнього не може бути стягнута в солідарному порядку сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 18 червня 2007 р.

У відзиві на позовну заяву представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Радигіним Є.С. заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності та відмову в позові.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Разом з тим, ч. 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності та початок перебігу строку позовної давності заново, зокрема, проведення відповідачем ОСОБА_1 оплат в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, представником позивача суду не надано.

Як вбачається з умов п.п. 1.2.2. п.1.2. розділу 1 кредитного договору №0 від 18 червня 2007 р. остаточний строк повернення кредиту був встановлений не пізніше 18.06.2014 р., з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна представник позивача звернувся до суду 04.07.2020 р., тобто, поза межами трирічного строку, передбаченого статтею 257 ЦК України.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п.6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі №911/3681/17).

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, суд застосовує строк позовної давності лише у разі, якщо судом за результатом розгляду справи встановлені підстави для задоволення позовних вимог, однак позовна давність за даними вимогами сплила.

З огляду на зазначене та те, що судом за результатом розгляду цієї справи не встановлені підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 18 червня 2007 р., суд приходить до висновку про неможливість застосування строку позовної давності по цій справі.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-78, 81, 82, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 352 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний тест судового рішення виготовлений 13 грудня 2021 року.

Суддя Д.М. Цвіра