Справа № 175/2065/19
Провадження № 2/175/550/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10 листопада 2021 року смт. Слобожанське
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої - судді Новік Л.М.,
за участю секретаря - Рашед Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Орган опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав, -
Позивач звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 16.06.2016 р. по 12.12.2017 р. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу мешкає разом з нею.
На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2018 року відповідач зобов`язаний виплачувати аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів доходів, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів у розмірі понад 15 000 грн. На даний час відповідач матеріальну допомогу їй не надає, з дитиною зовсім не спілкується, на зв`язок із ними не виходить. Досить часто в неї постають питання щодо надання дозволу батька дитини на вчинення будь-яких дій стосовно вирішення побутових проблем. Наприклад, вона не може змінити реєстрацію місця проживання доньки, тому потерпають перш за все інтереси їхньої з відповідачем дитини. З моменту розірвання шлюбу між ними, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток їхньої дочки, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Дитина не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Вказані вище обставини можуть підтвердити свідки, які будуть запрошені на судове засідання.
Просить суд постановити рішення, яким позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , батьківських прав щодо неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
Відповідач у відкрите судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, хоча про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений.
Представник третьої особи: орган опіки та піклування Дніпровської РДА Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи міститься письмове пояснення до спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , де зазначено, що малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходиться за межами району і тому відповідний висновок не має можливості надати.
Представник третьої особи: Орган опіки та піклування Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, в судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи міститься письмове пояснення до спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та висновок з приводу спору про неможливість прийняття рішення про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю підстав для складання такого висновку, оскільки вказана дитина та її батьки не проживають на території Петрівського району Кіровоградської області.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона проживала по сусідству з позивачем, батько з дитиною не спілкувався, участі у його вихованні не приймав.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона близька подруга матері позивача, дружать близько 20 років, відповідач з дитиною не спілкувався.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона близька подруга матері позивача, знає, що батько дитини з дитиною не спілкувався, не займався його вихованням.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.
Факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 , відповідачем ОСОБА_2 та дитиною: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 14.02.2013 року, в якому зазначено відповідача як батька дитини, а позивача як мати дитини.
Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2017 року (а.с.8-9).
В матеріалах справи є характеристика вихованки Петрівського ДНЗ №1 «Рудана» Петрівської селищної ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з якої вбачається, що дитина відвідувала заклад з вересня 2018 року по серпень 2019 року, дитиною опікувалася бабуся - ОСОБА_9 , мама знаходилася у Польщі на заробітках, вона піклувалася про дитину, регулярно надсилала для неї одяг, гроші. Тата в садочку ніхто ніколи не бачив і нічого про нього не чув.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Згідно з ч.1 ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України).
У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.
Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»).
При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»).
Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язання виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
А відповідно до розпоряджень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків (пункт 18 Постанови).
Виходячи з конкретних обставин справи втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Європейської конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети» такого втручання.
В судовому засіданні знайшло підтвердження, що відповідач зовсім не займається вихованням, дитини, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечує матеріально, що негативно впливає на її фізичний розвиток, здоров`я, він фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання, піклування дитини відповідачем, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що є підставою для позбавлення батьківських прав.
Таким чином, суд, з`ясувавши всі обставини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись Декларацією про права дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, «Конвенцією про права дитини», статтею 8 Європейської конвенції з прав людини, статтями 164-166, 243, 244 Сімейного кодексу України, ст. 55 ЦК України, статтями ст.ст. 12,13,81, 259,265,268, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , батьківських прав щодо неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Л.М. Новік