Дата документу 08.12.2021 Справа № 554/7653/21
Провадження №2/554/2877/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого-судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Таран В.І.,

за участю учасників справи:

представник позивача: Пихтіна Ю.А.,

представник відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у серпні 2021 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що відповідачу надані послуги з теплопостачання в квартиру по АДРЕСА_1 , загальною опалювальною площею 60.1 кв.м; за період з 01.11.2014 року по 01.07.2021 року існує заборгованість в розмірі 33 289,19 гривень. Крім того, вважає, що відповідно до ст.625 ЦК України відповідач має сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Просив суд стягнути з відповідача заборгованість за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в розмірі 40 017,03 гривень.

Ухвалою суду від 08.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

08 жовтня 2021 року відповідач ОСОБА_2 надіслала відзив на позовну заяву, у якому прохала застосувати строк позовної давності до вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про стягнення з неї заборгованості за послуги з теплопостачання та стягнути заборгованість за період з 01.09.2018 року по 01.09.2021 рік в розмірі 24 153,33 грн., 3 % річних в сумі 1033,90 грн., та індекс інфляції в розмірі 2439 ,52 грн., а всього 27 626,75 грн. Відповідач вказує, що не визнає заборгованість за період з листопада 2014 року по квітень 2017 року, оскільки за цей період їй була надана субсидія і за неї частину оплат за житлово-комунальні послуги здійснювала держава, а обов`язкову плату вона. Зазначила, що відповідно до повідомлень про надання субсидії за період з листопада 2014 року по квітень 2017 року (на час опалювального сезону) держава сплачувала: листопад 2014 р.-квітень 2015 р. щомісячно за опалення - 424,26 грн., гаряче водопостачання - 42,29 грн., жовтень 2015 р. по квітень 2016 р. включно щомісячно за опалення - 377,53 грн., гаряче водопостачання - 43,14 грн., жовтень 2016 року по квітень 2017 року - щомісячно за опалення - 859,37 грн., гаряче водопостачання - 97,64 грн. ОСОБА_2 сплачено за період субсидії 19.11.2015 р. - 300 грн., 17.05.2016 р.- 500 грн., 06.06.2016 р. 400 грн., 19.06.2017 р. - 450 грн., 01.07.2017 р. - 400 грн., 28.12.2017 р. - 300 грн. ОСОБА_2 вважає, що за період з листопада 2014 р. по квітень 2017 р. - період надання їй субсидії заборгованість не існує, оскільки якби існувала заборгованість, то їй би державою не надавалась субсидія. ОСОБА_2 зазначила, що останній платіж за послуги теплопостачання нею було здійснено 28.12.2017 року в сумі 300 грн., тому необхідно застосувати позовну давність.

22.10.2021 року від представника позивача Пихтіної Ю.А. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначила, що заперечення викладені у відзиві є безпідставними та необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Вказала, що підприємство надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 10.08.2021 року позивач звернувся до суду з позовом щодо стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.11.2014 року по 01.07.2021 року в сумі 33 298,19 грн., нараховано індекс інфляції в сумі 4765,70 грн., та 3% річних в сумі 1953,14 грн. Представник позивача у відзиві зазначила, що за період з 01.11.2014 року по 01.09.2019 року, за який відповідач просить відмовити у позові, застосувавши позовну давність слід зазначити, що ОСОБА_2 проводились часткові оплати за послуги теплопостачання, які перевищували розмір поточних нарахувань, що свідчить про визнання нею вказаної заборгованості. Оплати, які проводились відповідачем особисто за період заявлених підприємством позовних вимог, відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 264 ЦК України, є підставою для переривання строку позовної давності, а також звернення з позовом до Октябрського районного суду м. Полтави 10.08.2021 року свідчить про відсутність правових підстав для застосування строків позовної давності.

02.11.2021 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшли заперечення, в яких зазначила, що не погоджується із обставинами та доводами, вказаними у відповіді на відзив ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». Відповідач зазначила, що заборгованість за період з листопада 2014 року по квітень 2017 року відсутня, оскільки їй в цей період було надано субсидію, а у разі існування заборгованості субсидія б державою не була надана. ОСОБА_2 вказала, що останній платіж за послуги з теплопостачання нею було здійснено 28.12.2017 року в сумі 300 грн., а тому має бути застосовано позовну давність до позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Відповідач зазначила, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення заборгованості за період з 01.09.2018 року по 01.09.2021 року в розмірі 24 153,33 грн., 3 % річних в сумі 1033,90 грн., та індекс інфляції в розмірі 2439,52 грн., а всього 27626,75 грн.

В судовому засіданні представник позивача Пихтіна Ю.А. позов підтримала, просила вимоги задовольнити повністю. Зазначила, що заборгованість у відповідача з листопада 2014 року по липень 2021 року, 10.08.2021 року позивач звернувся до суду, тому позовну даність не пропустив. Відповідач сплачувала набагато більші суми, тому і строк позовної давності переривався.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнала частково, просила застосувати строк позовної давності. Зазначила, що не визнає позов про стягнення заборгованості з 2014 року по 2017 рік, а визнає з 01.09.2018 року по 01.09.2021 року. Останній платіж відповідач зробила 28.12.2017 року, тому позивач пропустив строк позовної давності.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та установлено судом, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 27.07.2021 року, квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (а.с.3-4).

Також установлено, що за адресою: АДРЕСА_1 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надаються послуги з теплопостачання.

Суд зазначає, що в матеріалах цієї справи не міститься підписаного між сторонами договору про надання відповідних послуг.

Проте, згідно з ч. 6 ст. 21, ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон), послуги з постачання теплової енергії та гарячої води надаються згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання даних послуг, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 (далі - Правила), послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір).

У той же час, згідно з ч. 5 ст. 13 Закону, відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Отже, правовідносини між позивачем та відповідачем з приводу надання-отримання послуг з централізованого опалення регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», згідно норм якого ОСОБА_2 є споживачем послуг, що надаються підприємством для забезпечення належного санітарного стану квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем.

Відповідно до п. 29 Правил споживач має право на несплату вартості послуг лише в разі їх ненадання виконавцем або припинення надання у встановленому порядку за письмовою заявою споживача.

Зі змісту позовної заяви та заяв по суті справи встановлено, що у квартиру відповідача протягом спірного періоду позивачем надавались відповідні комунальні послуги, незважаючи на відсутність договору між сторонами, що відповідачем відповідними доказами не спростовано. Також відповідачем не доведено факту не отримання вказаних послуг або припинення їх надання. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, відповідач зобов`язаний оплатити позивачеві за фактично спожиті комунальні послуги.

Судом встановлено та не спростовано сторонами, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надавав відповідачу, як споживачу за адресою: АДРЕСА_1 , послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а відповідач такі послуги прийняла, від їх отримання не відмовлялась.

Згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідача за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води за період з 01.11.2014 року по 01.07.2021 року становить 33 289,19 гривень (а.с.6-7).

Разом із тим, вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, що підлягає стягненню, суд враховує заяву відповідача про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Як зазначалось вище, позивачем нарахована заборгованість за період з 01.11.2014 року по 01.07.2021 року. ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з цим позовом 10.08.2021 року.

Суд вважає, що строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення заборгованості з 01.11.2014 року по липень 2018 року сплинув.

Так, у відповідності до приписів статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Верховний Суд в постанові від 23 грудня 2020 року в справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 760/16111/15-ц, 07 квітня 2021 року в справі № 301/1310/16-ц, від 14 квітня 2021 року в справі № 759/16720/16-ц.

З розрахунків заборгованості, які містяться в матеріалах справи вбачається, що відповідач здійснювала платежі з оплати послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води за адресою: : АДРЕСА_1 , але оплата проводилась не у повному обсязі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що останнє здійснення платежу у розмірі 300 гривень відбулося у січні 2018 року.

Таким чином, звернувшись до суду з позовом у серпні 2021 року, позивач пропустив строк позовної давності.

Суд приходить до висновку, що строк позовної давності позивачем пропущено щодо стягнення заборгованості за період з 01.11.2014 року по липень 2018 року. Тому, в даному випадку підлягають застосуванню наслідки пропуску строку позовної давності, з огляду на що позовні вимоги за період з 01.11.2014 року по липень 2018 року задоволенню не підлягають.

Таким чином, позов ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» слід задовольнити частково шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості за надані послуги за період з липня 2018 року по липень 2021 року, яка відповідно до розрахунку суми позову складає 24521,40 гривень.

Як наслідок, також підлягають частковому задоволенню вимогипро стягнення заборгованості за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Так, сума 3 % річних складає 1041,29 гривень, а заборгованість за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції - 2502,23 гривень. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 28064,92 гривень.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто у розмірі 1591,95 гривень (70,13% від 2270 гривень).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.257,267,526 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (місцезнаходження: м.Полтава, вул.Комарова,2а; ) суму заборгованості за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в розмірі 28064,92 гривень та повернення судового збору в сумі 1591,95 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст судового рішення складено 13.12.2021 року.

Учасники справи:

позивач: Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго», місцезнаходження: м.Полтава, вул.Комарова,2а; ;

відповідач: ОСОБА_2 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Суддя: А.М.Чуванова