КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 758/1919/20 Головуючий у 1 інстанції: Захарчук С.С.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 17 вересня 2021 року про повернення заяви позивачеві у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року заяву залишено без руху з тих підстав, що позивачка в порушення ч.4 ст.3 Конвенції про стягнення аліментів за кордоном, укладеної в Нью-Йорку 20 червня 1956 року, не зазначила місце проживання протягом останніх п`яти років, рід занять і місце роботи відповідача та не додала її та відповідача фотокарток.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 17 вересня 2021 рокузазначену позовну заяву повернуто позивачу з підстав, передбачених ч.3 ст.185 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,посилаючись на порушення судом норм процессуального,права ставить питання про скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Скаргу обґрунтовувала тим, що норми ч.4 ст.3 Конвенції про стягнення аліментів за кордоном, укладеної в Нью-Йорку 20 червня 1956 року є диспозитивними (не обов`язковими), оскільки вказано, що адреса протягом останніх п`яти років, рід занять та інше зазначається за умови, якщо така інформація відома позивачу.

Вказує, що відповідно до реєстраційної картки (Application for Establishment of a Decision) від 30.04.2020 року, що міститься в матеріалах справи, адреса відповідача в Україні відсутня. Згідно листа Міністерства юстиції України від 04.06.2019 року за вихідним №12-720-19 відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відсутність у позовній заяві відомостей про адреси відповідача протягом попередніх п`яти років, його рід занять, місце роботи, а також відсутність фотокарток не може бути підставою для відмови у доступі позивача до правосуддя.

Представником позивача у строк установлений судом була надіслана заява про усунення недоліків, проте, суд не взяв до уваги викладені в заяві обґрунтування та повернув позовну заяву.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву позивачеві, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки заяви, вказані в ухвалі суду від 26 липня 2021 року.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Форма та зміст позовної заяви, яка подається до суду, визначені у статтях 175, 177 ЦПК України.

Згідно з п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК Українипозивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частинами 1, 2 ст.95 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з позовом про стягнення аліментів з відповідача, який проживає за кордоном в порядку Гаазької конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання.

Встановлено, що ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без руху з тих підстав, що вона не відповідає вимогам ч.1 ст.185 ЦПК України, а саме: в порушення вимог Конвенції про стягнення аліментів за кордоном, укладеної в Нью-Йорку 20 червня 1956 року, позивачем не зазначено місця проживання протягом останніх п`яти років, рід занять і місце роботи відповідача, не додано її та відповідача фотокарток (за наявності).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ухвали від 26 липня 2021 року представник позивачки подала заяву, в якій зазначає, що згідно листа Міністерства юстиції України від 04.06.2019 року за вихідним №12-720-19 відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З викладеного вбачається, що представником позивача при зверненні до суду з даним позовом дотримано вимоги ст.177 ЦПК України та додано до позовної заяви всі наявні в нього докази.? ?

Разом з тим, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву позивачу, не надав належної оцінки поданій позовній заяві, не врахував доводів представника позивача в заяві про усунення недоліків та не звернув увагу на подані до позовної заяви документи, а саме: лист Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України, з якого вбачається, що за даними інформаційної підсистеми «Облік іноземців та біженців» Єдиної інформаційно-аналітичної підсистеми управління міграційними процесами ДМС встановлено, що громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований посвідкою на тимчасове проживання, термін дії якої до 20 грудня 2020 року та зазначено, що на час останнього звернення до ДМС був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, повертаючи заяву, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, припустився надмірного формалізму, чим фактично позбавив позивача права на доступ до правосуддя.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним" (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа "повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права" (рішення у справах Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року та Нун`єш Діаш проти Португалії від 10 квітня 2003 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов поспішного висновку про повернення заяви позивачеві, а доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст.379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 17 вересня 2021 року про повернення заяви позивачевіскасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: