ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

01 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 645/407/21

провадження № 22-ц/818/5591/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

за участю секретаря Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач: Державна казначейська служба України,

відповідач: Харківська обласна прокуратура,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України та Харківської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, за апеляційною скаргою Харківської обласної прокуратури, в особі заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченко Андрія Григоровича, на рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 червня 2021 року, ухвалене суддею Савченко Д.М., -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України та Харківської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

В обгрунтування позову зазначає, що згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000628 від 08 липня 2016 року йому було пред`явлено обвинувачення за ч.1 ст.366 КК України, а саме що він маючи умисел на незаконне внесення недостовірних даних, 23 травня 2016 року у невстановлений в ході досудового розслідування час, у приміщенні Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області, за адресою: провулок Академіка Підгорного, буд.3, м. Харкова, особисто склав фіктивний протокол №11 від 23 травня 2016 року, в який вніс недостовірні відомості та засвідчив його своїм підписом. Його дії органом досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст.366 КК України службове підроблення, тобто складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів та внесення до них завідомо неправдивих відомостей. 18 червня 2019 року вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 було визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.366 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. 10 березня 2020 ухвалою Харківського апеляційного суду вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 червня 2019 року залишено без змін. Через протиправні дії працівників органу досудового слідства та прокуратури він незаконно перебував під слідством та судом з 08 липня 2016 року, з моменту внесення кримінального провадження до ЄРДР по 10 березня 2020 року, після набранням вироком районного суду законної сили, тобто 3 роки 8 місяців 2 дні. Розмір моральної шкоди за вказаний період становить 264 387грн., які обраховані ним наступним чином: 44 місяці*6000 грн.+6000/31день*2дні. З урахуванням завданих йому моральних страждань він оцінює моральну шкоду в розмірі 450 000грн. Посилається на п.п.3, 9, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4, правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду №522/1021/16 ухвалі Верховного Суду №6-2203цс15, постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду, завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і прокуратури, у розмірі 450 000грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і прокуратури, у розмірі 204 000грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Харківська обласна прокуратура, в особі заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченко А.Г., просить рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди змінити, а саме стягнути з державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 195 871грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди є необгрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права ст.1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» та порушення норма процесуального права, а саме ст.ст.197, 200, 257, 263-264 ЦПК України, а тому підлягає скасуванню.

Вказує, що позивачем перебував під слідством з 19 червня 2017 року по 10 березня 2020 року, тобто 32 місяці 20 днів, а не 34 місяці, як було визначено судом першої інстанції.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок незаконного перебування позивача під слідством 34 місяці, тобто з 19 червня 2017 року з моменту пред`явлення позивачу підозри, та до 10 березня 2020 року до набрання вироком Фрунзенського районного суду від 18 червня 2019 року законної сили, останньому було спричинено моральну шкоду в розмірі 204 000грн.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 08 липня 2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000628 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Відповідно до копії обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000628 від 08 липня 2016 року, органом досудового розслідування ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що згідно наказу в.о. начальника головного управління ДФС у Харківській області № 4-о від 17 лютого 2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду головного державного інспектора відділу моніторингу доходів та обліково звітних систем Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області. Повідомлено про підозру ОСОБА_1 19 червня 2017 року.

Відповідно до посадової інструкції, затвердженої 22 лютого 2016 року в.о. начальника Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області, ОСОБА_1 зобов`язаний: проводити аналіз надходження податків та зборів до бюджетів усіх рівнів, підготовлювати аналітичні матеріали та інформацію керівництву Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області та згідно п. 3.134.12 посадової інструкції підготовлює інформаційно аналітичні матеріали на наради керівниками ДПІ.

Головний державний інспектор відділу моніторингу доходів та обліково звітних систем ОСОБА_1 , маючи умисел на незаконне внесення недостовірних даних, 23 травня 2016 року у невстановлений в ході досудового розслідування час, у приміщенні Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області, за адресою: провулок Академіка Підгорного, 3, м. Харкова, особисто склав фіктивний протокол №11 від 23 травня 2017 року, в який вніс недостовірні відомості, та засвідчив його своїм підписом.

Так, згідно зазначеного фіктивного протоколу, на засіданні робочої групи Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області, начебто здійснено виступ заступника начальника оперативного управління Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області Кобченка А.О., який повідомив, що 23 травня 2016 року працівниками оперативного управління за адресою: вул. Полтавське шосе, 337, смт Пісочин, Харківський район, Харківської області, здійснено виїзд та підтверджено місцезнаходження підприємства СВК «Ерден Регіон» (код 37431356), однак, як встановлено досудовим розслідуванням, вказане підприємство за вищевказаною адресою фактично ніколи не перебувало.

Разом з тим, ОСОБА_2 взагалі участі у засіданні робочої групи не приймав та виступу не здійснював.

Після чого, ОСОБА_1 передав вказаний фіктивний протокол до відділу реєстрації та обліку платників, ведення ДРФО, електронних сервісів та звітності Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області.

На підставі внесених ОСОБА_1 завідомо неправдивих відомостей у вказаний протокол робочої групи, не усвідомлюючи незаконності дій останнього, керівництвом Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області ухвалено рішення про поновлення договору щодо визнання електронних документів СВК «Ерден Регіон» (код 37431356) у зв`язку з тим, що підприємство знаходиться за вказаною податковою адресою та поновлено дію договору про визнання електронних документів з СВК «Ерден Регіон» (код 37431356).

Дії ОСОБА_1 органом досудового розслідування, кваліфіковані за ч.1 ст.366 КК України, - службове підроблення, тобто складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів та внесення до них завідомо неправдивих відомостей.

19 червня 2017 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

18 червня 2019 року вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, у зв`язку з недоведеністю, що в діях ОСОБА_1 є склад кримінального правопорушення.

10 березня 2020 ухвалою Харківського апеляційного суду вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 червня 2019 року, залишено без змін.

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 червня 2019 набрав законної сили 10 березня 2020 року.

У позовній заяві ОСОБА_1 , як на підставу своїх позовних вимог, вказує на те, що через протиправні дії працівників органу досудового слідства та прокуратури він незаконно перебував під слідством та судом з 08 липня 2016 року, з моменту внесення кримінального провадження до ЄРДР по 10 березня 2020 року, після набранням вироком районного суду законної сили, тобто 3 роки 8 місяців 2 дні, чим йому було спричинено моральну шкоду, яка становить 264 387грн. (44 місяці*6000 грн.+6000/31день*2дні). При цьому, він оцінює моральну шкоду в розмірі 450 000грн., яку просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Оскаржуваним рішенням було визначено та стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 204 000грн., виходячи з того, що ОСОБА_1 , перебував під слідством 34 місяці, тобто з 19 червня 2017 року по 10 березня 2020 року.

При цьому, рішення суду оскаржується Харківською обласною прокуратурою лише в частині визначення розміру спричиненої моральної шкоди.

Факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок незаконного повідомлення про підозру прокуратурою не оскаржується.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч.2, 7 ст.1176 ЦК України).

Шкода завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі «Закон»).

Так, згідно пункту 1 частини 1 статті 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, в тому числі, внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону).

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідувань, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок викладено також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Матеріали справи свідчать, що позивач був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності та виправданий вироком суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що час перебування позивача під слідством та судом слід рахувати з 19 червня 2017 року по 10 березня 2020 року, тобто з часу повідомлення ОСОБА_1 про підозру по дату набрання вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 червня 2019 року законної сили, а не з часу внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що відповідає положенням статті 1 Закону та учасниками справи не оскаржується.

Між тим, судом першої інстанції не вірно обраховано зазначений період часу, оскільки строк перебування під слідством та судом за період з 19 червня 2017 року по 10 березня 2020 року складатиме 32 місяці та 22 дні, а не 34 місяці, як було визначено судом першої інстанції.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік», у 2021 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2021 року установлена у розмірі 6000 гривень.

Таким чином, розмір моральної шкоди, виходячи із положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», складатиме не менше 195 871грн. ((32 місяці * 6) + (6000 / 31 * 20)), але цей розмір не є граничним.

Колегія суддів у повній мірі погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, який складає 204 000грн., відповідає вимогам розумності та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди є не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не приведе до її безпідставного збагачення.

Наведене узгоджується із висновками, зробленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що завдана позивачеві моральна шкода у розмірі 204 000грн. підлягає відшкодуванню саме з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, а не з Державної казначейської служби України.

Так, згідно роз`яснень, які викладені в пункт 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року усправі № 242/4741/16-ц держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Даний висновок також узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року по справі №199/6247/20.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 204 000грн. на відшкодування моральної шкоди, належним чином обґрунтував співмірність заявленої до стягнення суми засадам розумності та справедливості, проте, невірно визначив, що сума відшкодування підлягає стягненню з Державної казначейської служби України, в той час, як вказана шкода підлягає стягненню з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

За таких обставин, рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури, в особі заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченко Андрія Григоровича, задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 червня 2021 року змінити.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код № НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди 204 000грн. (двісті чотири тисячі гривень 00 коп.).

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2021 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна