ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1595/21 Номер провадження 22-ц/814/2340/21Головуючий у 1-й інстанції Тесленко Т.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Бутенко С.Б.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2021 року, постановлене суддею Тесленко Т.В. (повний текст складено 08 жовтня 2021 року),

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

21.07.2021 ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення на його користь в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, Ѕ частини вартості транспортних засобів: автомобіля ЗАЗ SENS, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску та мотоцикла Musstang MT 110-1, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2018 року випуску, що становить 61 940,95 грн. та понесені ним судові витрати.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що спірні транспортні засоби придбані під час їх перебування у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя, хоч і були зареєстровані за відповідачкою ОСОБА_1 . Згідно висновку судового експерта Сумцова С.С. від 15.07.2021 №1277 ринкова вартість автомобіля ЗАЗ SENS, д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 р.в складає 111 299,90 грн., а мотоцикла Musstang MT 110-1, д.н.з. НОМЕР_2 , 2018 р.в. - 12 582,00 грн. Оскільки в позасудовому порядку питання поділу транспортних засобів між колишнім подружжям вирішено не було, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь Ѕ частини їх вартості, що становить 61 940,95 грн.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30.09.2021 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , в порядку поділу майна подружжя, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме: автомобіль ЗАЗ SENS 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , двигун об`ємом 1299 см3, білого кольору (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане Центром 5346 08.02.2018) та мотоцикл MUSSTANG MT110-1, 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , двигун об`ємом 107 см3 , чорного кольору (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , видане Центром 5346 01.02.2019), на користь ОСОБА_2 вартість Ѕ частини указаних транспортних засобів у сумі 61 940,95 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати в сумі 10 758,00 грн., що складаються із витрат пов`язаних зі сплатою судового збору за подання до суду позовної заяви - 454,00 грн., за подання заяви про забезпечення позову - 454,00 грн., витрати за незалежну експертну оцінку майна -3 450,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи - 6 400,00 грн.

Зобов`язано ГУ ДКС України у Полтавській області повернути ОСОБА_2 , шляхом списання 50% від сплаченої суми судового збору - 908,00 грн., що становить 454,00 грн. згідно з квитанцією №20-10861323/С від 20.07.2021.

Відповідач ОСОБА_1 із рішенням районного суду не погодилась та оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Вважає, що при постановленні оскаржуваного рішення в частині стягнення на користь позивача вартості його частки у спільній сумісній власності місцевий суд не вирішив питання припинення його права власності на цю частку та її набуття за нею. Унаслідок цього вона не зможе зареєструвати право власності на спірні транспортні засоби, а позивач ОСОБА_2 , за наявності остаточного судового рішення, повинен буде повторно звертатися до суду із відповідним позовом, що порушує принцип правової визначеності.

Як на порушення норм процесуального закону вказує, що розгляд справи відбувся за відсутності відповідача та її представника, які через помилку суду в електронній адресі адвоката відповідача, не змогли вийти на конференцзв`язок із судом та прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Вважає, що через технічну помилку, першу неявку відповідача та її представника, за відсутності заяв про розгляд справи без їх участі, місцевий суд повинен був відкласти розгляд справи.

Також наголошує, що сама по собі заява відповідача про визнання позову не є беззаперечною підставою для його задоволення і суд, відповідно до ст.206 ЦПК України, повинен був дослідити усі обставини справи та перевірити чи визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб. У даній справі заява відповідача про визнання позову порушує її права, а тому місцевий суд повинен був відмовити у її прийнятті.

Звертає увагу, що визнання позову не було абсолютним та містило умову - у разі передання їй, відповідачці, транспортних засобів на відповідальне зберігання; а через відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову вона мала намір звернутися в суд із клопотання про визначення способу виконання судового рішення, але була обмежена в цьому праві.

Заперечує розподіл судових витрат та їх розмір, зокрема на правничу допомогу, як такий, що не відповідає критеріям розумності та не є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, що не підтверджені доказами.

Посилаючись на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 16.12.2020 у справі №824/647/19-а, доводить, що замовлення експертизи та отримання висновку за ініціативою позивача до його звернення в суд із позовом не дають підстав для подальшого відшкодування таких витрат.

30.11.2021 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив представника позивача- адвоката Оловятенко О.Ю. на апеляційну скаргу, в якому просить її залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Наголошує, що заява про визнання позову підписана відповідачем, а не її представником, згідно зі ст.43 ЦПК України, за змістом якої відповідач визнала позовні вимоги в повному обсязі, зустрічних вимог не заявляла, а спірне майно і так зареєстроване за нею.

Вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення районним судом норм процесуального закону, а оскаржуване судове рішення постановленим із дотриманням ч.3 ст.200 ЦПК України.

Наполягає, що витрати, пов`язані із залученням експертів та проведення експертизи є витратами, пов`язаними з розглядом справи, які складають судові витрати в розумінні ч.1, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що з 14.02.2014 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16.06.2021 (справа №532/1027/21)./а.с.8-10/

У період зареєстрованому шлюбу сторонами набуто та зареєстровано за ОСОБА_1 транспортні засоби: автомобіль ЗАЗ SENS , днз НОМЕР_1 , 2012 року випуску, двигун об`ємом 1299 см3, білого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , видане Центром 5346 08.02.2018 та мотоцикл MUSSTANG МТ 110-1, днз НОМЕР_2 , 2018 року випуску, двигун об`ємом 107 см3, чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 , видане Центром 5346, 01.02.2019./а.с.11/

Відповідно до висновку експерта №127 за результатами проведення авто товарознавчого дослідження, секладеного судовим експертом Сумцовим С.С. 20.07.2021, ринкова вартість автомобіля ЗАЗ SENS , днз НОМЕР_1 , 2012 року випуску складає 111 299,90 грн.; мотоцикла MUSSTANG МТ 110-1, днз НОМЕР_2 , 2018 року випуску складає 12 582,00 грн./а.с.12-20/

31.08.2021 відповідачем ОСОБА_1 подано до районного суду заяву про визнання позову згідно ст.43 ЦПК України. Повідомлено, що орієнтовний розмір судових витрат, які були понесені відповідачем у зв`язку із розглядом справи становить 4 5954,00 грн., що включає в себе витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 500,00 грн. та 454,00 грн.- судовий збір за подання заяви про забезпечення позову./а.с.32-42/

Задовольняючи вимоги позову, районний суд виходив із того, що спірні транспортні засоби є неподільними речами, що наразі зареєстровані за відповідачкою, а тому позивач погоджується, а відповідач визнає, щоб вони залишилися у останньої, зі сплатою на користь позивача Ѕ частину їх вартості згідно висновку експерта.

Апеляційний суд із такими висновками районного суду погоджується. При цьому враховує наступне.

Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 70-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, частини другої статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (частина третя статті 372 ЦК України).

Згідно статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними внатурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Суд першої інстанції, здійснюючи поділ між сторонами спірного майна, яке відповідно до частини другої статті 183 ЦК України, належить до неподільних речей, в межах заявлених позовних вимог присудив з відповідача на користь позивача грошову компенсації вартості Ѕ частини спірних транспортних засобів. Відповідач по суті вимог позов визнала, презумпцію рівності часток та їх вартість згідно експертного дослідження не спростовувала доказами. Проте, при цьому, суд не вирішив питання щодо припинення права власності позивача на це майно відповідно до закону, що унеможливлює реалізацію сторонами їх прав.

Відтак, у цій частині апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні, шляхом внесення у резолютивну частину судового рішення доповнень про припинення права іншого співвласника на належну йому частку у спірному майні.

В іншій частині доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до припущень та довільного тлумачення норм процесуального закону на власну користь, а тому апеляційним судом до уваги не приймаються.

Апеляційним судом досліджено зміст заяви відповідача про визнання позову в порядку ст.43 ЦПК України/а.с.32/, яка не містить жодних застережень, а її посилання на обмеження у праві звернутися в суд із клопотання про визначення способу виконання судового рішення, є неспроможними, оскільки порядок подання відповідного клопотання визначено Законом України «Про виконавче провадження» на стадії виконання судового рішення.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що з огляду на сталу позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Рисовський проти України», позбавлення особи майна без компенсації його реальної вартості є порушенням балансу між загальним інтересом та вимогам щодо захисту індивідуальних основоположних свобод та покладає на особу, у спірних правовідносинах позивачку, надмірний тягар.

Відтак, з огляду на зміну рішення районного суду шляхом внесення доповнень про припинення права іншого співвласника на належну йому частку у спірному майні, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Не знаходять свого підтвердження доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального закону в частині постановлення оскаржуваного рішення за відсутності відповідачки та її представника.

Із матеріалів справи убачається, що провадження у вказаній справі відкрито ухвалою місцевого суду від 22.07.2021 та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 20.09.2021./а.с.23/.

31.08.2021 відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про визнання позову в порядку ст.43 ЦПК України та клопотання про зменшення правничих витрат/а.с.28-31,32/

10.09.2021 відповідачем, а 20.09.2021 її представником - адвокатом Сімонян Н.Р. заявлено клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою платформи Easycon./а.с.44-45, 55-57/

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13.09.2021 задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції; постановлено судове засідання у справі проводити в режимі відеоконференції зі стороною відповідача ОСОБА_1 в системі Easycon з використанням власних технічних засобів (електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 )./а.с.47/

Постановляючи рішення за відсутності відповідача та її представника, районний суд правомірно керувався вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України, норми якої підлягають застосуванню у випадку визнання відповідачем позову; тоді як за правилами ч.4 ст.212 цього Кодексу - ризики технічної неможливості участі в відео конференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідне клопотання.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Згідно положень п.п.1, 4 ч.ч.1,4 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем на підтвердження понесених правничих витрат надано договір про надання правничої допомоги від 15.07.2021, укладений між адвокатом Оловятенко О.Ю. (ордер додається) та ОСОБА_2 (клієнт)/а.с.62/, а також остаточний розрахунок розміру витрат, зокрема:

- зустріч з клієнтом для надання консультації - 500,00 грн.;

- складання для клієнта тексту позовної заяви - 3 000,00 грн.;

- представництво в судовому засідання за один день, незалежно від витраченого часу (включає в себе підготовку до судового засідання та прибуття на судове засідання, яке відбулось або не відбулось з причин незалежних від адвоката) - 1 500,00 грн.;

- складання для клієнта тексту заяви про забезпечення позову - 1 500,00 грн.;

- складання для клієнта тексту клопотання про зменшення розміру судових витрат відповідача - 800,00 грн.;

- складання для клієнта тексту заперечення проти вимог про зменшення виртат на правову допомогу - 600,00 грн. Фактично сплачено станом на 30.09.2021 - 6 400,00 грн./а.с.63/

З огляду на встановлені фактичні обставини колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що розмір постановлених до стягнення правничих витрат не відповідає критеріям розумності та є неспівмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами. Відтак, апеляційний суд, за клопотанням відповідача про зменшення правничих витрат, яке помилково не було враховано судом першої інстанції, вбачає підстави для їх зменшення із 6 400,00 грн. до 3 000,00 грн., що з огляду на рівень складності справи відповідатиме закріпленим статтею 11 ЦПК України принципом пропорційності у цивільному судочинстві, виходячи з вимог розумності та справедливості (ВС у справі №911/4242/15 від 24.11.2020).

Також колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у справі №824/647/19-а від 16.12.2020, що замовлення експертизи та отримання експертного висновку за ініціативою позивача до звернення до суду не дають підстав для подальшого відшкодування витрат на його підготовку.

Стаття 106 ЦПК України визначає право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Згідно ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Таким чином ЦПК України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Оскільки в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою ОСОБА_2 до звернення до суду з позовом, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування на його користь витрат на підготовку експертного висновку.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення районного суду зміні, шляхом внесення у його резолютивну частину доповнень про припинення права ОСОБА_2 на належну йому частку у спірному майні. Також підлягає до зменшення розмір судових витрат, постановлених до стягнення, із 10 758,00 грн. до 3 908,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2021 року - змінити, доповнивши резолютивну частину рішення наступним.

Припинити право ОСОБА_2 на Ѕ частини транспортних засобів: автомобіля ЗАЗ SENS, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску та мотоцикла Musstang MT 110-1, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2018 року випуску.

Зменшити розмір судових витрат, постановлених до стягнення, із 10 758,00 грн. до 3 908,00 (трьох тисяч дев`ятсот восьми) грн.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.12.2021.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

С.Б. Бутенко