ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/97/21
Провадження №2-з/477/9/21
УХВАЛА

15 лютого 2021 року м. Миколаїв

Суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області Саукова А.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

22 січня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право власності на земельну ділянку загальною площею 2 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :13:000:0081, яка розташована в межах Миколаївської області, Вітовський район, Коларівська сільська рада (за межами населеного пункту), яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №295116 зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №20. Також просив визнати Наказ 751-СГ виданий 18.09.2015 року Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області, на підставі якого ОСОБА_3 отримав право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :13:000:0100, незаконним та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :13:000:0100 проведену Жовтневим районним управлінням юстиції Миколаївської області за Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28801344 від 18.03.2016 09:33:45.

Судом виконані вимоги частини 6 статті 187 ЦПК України.

Провадження по справі не відкрито.

12 лютого 2021 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 здійснювати будь які дії пов`язані з відчуженням, розпорядженням, користуванням, в тому числі будь яке будівництво, надання в оренду, у заклад/заставу, внесення до статутного капіталу, земельної ділянки кадастровий номер :13:000:0100 площею 1,9482 га.

Дослідивши матеріали справи в межах заяви про забезпечення позову, суд встановив наступне.

Відповідно до положень ст. ст. 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість розпорядження відповідачем ОСОБА_3 оспорюваною земельною ділянкою, без наведення відповідного обґрунтування, яке б свідчило про реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання судового рішення, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Такі висновки неодноразово висловлені в Постановах Верховного Суду при розгляді скарг на ухвали про застосування заходів забезпечення позову ( Постанови Верховного суду від 21 листопада 2018 року у справі №752/6255/18, від 17 жовтня 2018 року у справі № №183/5864/17-ц, від 08.10.2018 року у справі № 913/257/18).

Отже, наявність самого по собі позову про визнання права власності кадастровий номер :13:000:0081, визнання наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, на підставі якого ОСОБА_3 отримав право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :13:000:0100, незаконним та скасування державної реєстрацію земельної ділянки, не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки обґрунтованість заявлених вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що клопотання заявника про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки ним не обґрунтовано необхідність забезпечення позову та не доведено існування обставин, за яких невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.151-153, 208-210 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Перехідних положень ЦПК України від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя А.А. Саукова