У Х В А Л А

11 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 306/2290/19

провадження № 61-1445ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 березня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року у справі за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно утриманих коштів,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Закарпатській області (далі - Фонд) звернулося до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позов обґрунтований тим, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 14 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Наказ начальника Фонду від 22 грудня 2017 року № 330-к про звільнення ОСОБА_1 відповідно до частини шостої статті 36 КЗпП України скасовано, ОСОБА_1 поновлено на роботі з 29 грудня 2017 року, стягнено з Фонду на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період із 29 грудня 2017 року до 14 березня 2018 року у розмірі 46 193,00 грн і відшкодовано 1 000,00 грн моральної шкоди, а також рішення суду у частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць допущено до негайного виконання. В частині негайного виконання рішення Фонд добровільно поновив на посаді відповідача ОСОБА_1 та у березні 2018 року нарахував і виплатив йому суму середнього заробітку за один місяць у розмірі 19 401,06 грн, доказом чого слугує витяг із відомостей про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 . Крім того, на підставі виконавчого листа Свалявського районного суду, виданого 26 липня 2018 року для примусового виконання рішення суду у зазначеній справі, здійснено безспірне списання з видаткового казначейського рахунку Фонду середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 46 193,00 грн та відшкодовано 1 000,00 грн моральної шкоди.

Оскільки позивач добровільно виконав рішення суду та сплатив кошти відповідачу у розмірі 19 401,06 грн та примусово стягнені з Фонду Держказначейством кошти у розмірі 46 193,00 грн та 1 000,00 грн перевищують на 19 401,06 грн, встановлений судом розмір оплат за вимушений прогул та моральної шкоди, ці кошти вважаються безпідставно набутими відповідачем, оскільки відбулося часткове подвійне стягнення коштів з позивача на користь відповідача за одним і тим же рішенням суду.

Відповідач в добровільному порядку безпідставно набуті кошти не повернув, письмової відповіді на досудову вимогу не надав, тому Фонд звернувся до суду з позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 19 401,06 грн.

Рішенням Свалявського районного суду від 06 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року, в позові відмовлено з підстав недоведеності позовних вимог.

У січні 2021 року Фонд звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 березня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 270,00 грн.

Предметом спору у зазначеній справі є стягнення безпідставно утриманих коштів у розмірі 19 401,06 грн. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн*100=227 000,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.

У касаційній скарзі заявника немає посилання на зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки, як і на докази на їх підтвердження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 березня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 березня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року у справі за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно утриманих коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко