Номер справи місцевого суду: 2-5815/09
Головуючий у першій інстанції Пучкова І.М.
Доповідач Колесніков Г. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

06.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Колеснікова Г.Я.,

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 03 грудня 2009 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 03 грудня 2009 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором №KF53257 від 23 жовтня 2008 року в розмірі 1 089 134,60грн., судовий збір в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

12 жовтня 2021 року безпосередньо до апеляційного суду ОСОБА_1 , яка не приймала участі у розгляді справи, подала апеляційну скаргу на вказане судове рішення з заявою про поновлення строку на його апеляційне оскарження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року апеляційна скарга ОСОБА_3 залишена без руху та клопотання про поновлення процесуального строку на оскарження судового рішення визнано необґрунтованим. Надано десятиденний строк з моменту отримання ухвали суду для усунення недоліків шляхом подачі заяви про поновлення строку із зазначенням інших підстав поважності причин його пропуску на апеляційне оскарження, а також вказати які саме її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, суд першої інстанції вирішив під час постановлення 03 грудня 2009 року судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованості за кредитним договором. Крім того, вказати в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення суду по відношенню до неї з наданням відповідних доказів.

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 на виконання ухвали подала до суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

ОСОБА_1 у своїй заяві про усунення недоліків апеляційної скарги не зазначила інших підстав поважності причин поновлення строку на апеляційне оскарження та не вказалав чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення суду по відношенню до неї з наданням відповідних доказів.

Апеляційна скарга не може бути прийнята, з огляду на таке.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Апелянт повинен був обґрунтувати поважність причин тривалого пропуску строку на апеляційне оскарження. Сама собою вказівка на необізнаність до 11 жовтня 2021 року про існування оскарженого рішення суду від 03 грудня 2009 року, без зазначення конкретних прав, які порушені оскаржуваним рішенням суду, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили понад 11 років тому, є порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження (Постанова Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18).

Тому посилання в клопотанні про поновлення строку на те, що поновлення строку на апеляційне оскарження через 11 років після постановлення рішення у 2009 році, є некоректним та не можуть бути визнані судом поважними.

Європейський Суд з прав людини у своїх справах постійно підкреслює, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Відстоюючи принцип правової визначеності, як у випадках перегляду судових актів у порядку нагляду (див. рішення Суду у справах Світлана Науменко проти України, Трегубенко проти України, Рябих проти Росії), та у випадках перегляду справ у зв`язку з нововиявленими обставинами (див. рішення у справах Праведна проти Росії, Желтяков проти України, п.п. 42-48), Європейський Суд з прав людини вважає доцільним слідувати тій же логіці, коли цей основоположний принцип підривається за допомогою інших процесуальних механізмів, таких як продовження строку на оскарження.

В подальшому у пункті 34 рішення від 10.05.2012 року у справі «Безрукови проти Росії», Європейський Суд відмітив, що хоча продовження строку оскарження і проводиться на розсуд національних судів, останні, на думку Суду, повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності нових тимчасових строків (п. 34, справа «Безрукови проти Росії»).

У справах щодо України Європейський Суд неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи: Салов проти України, п.93, Проценко проти України, п.26, Кравченко проти Росії, п.45). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (рішення у справі Сутяжник проти Росії, п.38).

Таким чином, застосування апелянтом ординарного способу оскарження рішення суду першої інстанції від 13 грудня 2009 року без належного обґрунтування підстав для подібного продовження втручання в принцип res judicata, не може вважатися причиною фундаментального характеру.

Враховуючи, те, що апелянтом не виконані вимоги ухвали Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року та не надана заява про поновлення строку із вказанням інших підстав поважності причин пропуску на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2009 року, слід відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України.

Керуючись ст. 358 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 03 грудня 2009 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: