УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 318/241/21

провадження № 2-о/312/9/2021

09 грудня 2021 року с. Велика Білозерка

Великобілозерський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Яцун О.О.,

при секретарі Біряк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ,заінтересована особа: Кам`янсько-Дніпровський РС УДМС України в Запорізькій області, про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року,

В С Т А Н О В И В:

До Великобілозерського районного суду Запорізької області, в порядку статті 31 ЦПК України, з Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області надійшли матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 ,заінтересована особа: Кам`янсько-Дніпровський РС УДМС України в Запорізькій області, про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею по вищезазначеній цивільній справі визначено суддю Яцун О.О.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 ЦПК України, справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Згідно ч. 12 ст. 33 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

За змістом ч. 11 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Ухвалою Великобілозерського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2021 року зазначену вище заяву було залишено без руху з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За правилами частини 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

За змістом частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Положеннями пунктів 1-3 частини 1 статті 318 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що підтверджують факт.

Частиною другою зазначеної статті ЦПК України встановлена вимога, згідно якої до заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

В заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року включно, а також встановити факт встановлення особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначені вимоги заявника є неконкретизованими, неоднозначними та незрозумілими.

Крім іншого, необхідність конкретизації вимог та їх обґрунтування обумовлено тим, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, міститься роз`яснення, згідно якого суди не встановлюють тотожність особи, при цьому суди можуть встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу.

Крім того, суд звертає увагу на наступне. Так, в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник вказує наступні обставини: в результаті пожежі, яка відбулася у 1993 році, були знищенні всі її документи, в тому числі і паспорт колишнього СРСР. Заявник зверталася до Великобілозерського РВ УМВС України в Запорізькій області за відновленням втрачених документів та отримала відповідь, що для цього необхідно зробити відповідні запити. Зробивши запит до м. Мерке Дзамбуської області Чуйського району в Казахстані, заявник отримала відповідь, згідно якої дані про її народження та перебування у дитячому будинку не збереглися. В серпні 2020 року заявник звернулася до Кам`янсько-Дніпровського РС УДМС України в Запорізькій області із заявою про отримання паспорту громадянина України у зв`язку із втратою паспорта колишнього СРСР, але провадження у справі про втрату паспорта заявника було припинено 04.09.2020 року, у зв`язку з неможливістю отримати інформацію щодо підтвердження видачі заявнику паспорта колишнього СРСР зразка 1974 року.

Проте, в порушення вимог ч. 2 ст. 318 ЦПК України, до заяви не додані докази, що підтверджують вищевказані обставини.

Також в змісті заяви заявник вказує, що встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно для оформлення громадянства України та отримання паспорта громадянина України.

В той же час, заявником не надано суду доказів з приводу того, що до звернення до суду заявник зверталася до відповідних організацій за одержанням документів, які могли би посвідчувати такий факт, але йому в цьому було відмовлено, із зазначенням причин відмови.

Отже, в порушення вимог статті 318 ЦПК України, заявник в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, не додав до заяви довідки або інші документи, які б підтверджували неможливість одержання або відновлення втрачених документів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, у разі якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя, відповідно до ст. 139 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків.

Згідно пункту 3 листа Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умовою, що заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Також в пункті 4 вищезазначеного листа Верховного Суду України вказано, якщо у заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує цей факт, якими доказами він підтверджується, або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави для залишення заяви без руху і надає заявникові строк для усунення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Для усунення зазначених вище недоліків заявнику було надано строк п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

З розписки заявника вбачається, що 08 листопада 2021 року заявник отримала копію вказаної вище ухвали (а.с.61). Між тим, в визначений термін та на момент постанови цієї ухвали заявником так і не виконано вимоги, які зазначені в ухвалі від 13 жовтня 2021 року.

В судове засідання, яке призначено на 09 грудня 2021 року, заявник ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Представник заінтересованої особи Кам`янсько-Дніпровського РС УДМС України в Запорізькій області,в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд також не повідомив.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до частини 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно п. 8) ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

За змістом частини 2 статті 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що заявником не виконано вимоги, які зазначені в ухвалі від 13 жовтня 2021 року та не усунуті недоліки заяви у визначений судом строк, суд вважає за можливе залишити заяву без розгляду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.187, 257, 318 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 ,заінтересована особа: Кам`янсько-Дніпровський РС УДМС України в Запорізькій області, про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що вона має право звернутися до суду повторно, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя О.О. Яцун