Єдиний унікальний номер справи 2-1691/2012
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 07 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , компанії з обмеженою відповідальністю «Піеліта Холдінгс Лімітед», товариства з обмеженою відповідальністю «Стоїк-Авто» про визнання права власності на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Стоїк-Авто» у розмірі 80% статутного капіталу та стягнення частини заборгованості за договором позики від 28 листопада 2011 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Стоїк-Авто» у розмірі 80% статутного капіталу та стягнення частини заборгованості за договором позики від 28 листопада 2011 року.

Рішенням Макарівського районного суду міста Києва від 07 лютого 2012 року позовні вимоги задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на частку у статутному капіталі ТОВ «Стоїк-Авто» у розмірі 80 % статутного капіталі ТОВ «Стоїк-Авто» заставною вартістю 150 000, 00 грн. у тому числі з правом переходу до ОСОБА_2 як нового учасника ТОВ «Стоїк-Авто» усіх корпоративних прав, передбачених діючим законодавством (право управління, право на отримання дивідендів, право на отримання частки у майні ТОВ «Стоїк-Авто» у випадку виходу зі складу учасників ТОВ «Стоїк-Авто» або ліквідації, тощо) в межах вищевизначеної частки, з відображенням переходу права власності на вказану частку до ОСОБА_2 у статуті ТОВ «Стоїк-Авто» та реєстрацію нової редакції статуту в уповноваженому державному органі; стягнуто з ОСОБА_3 та ТОВ «Стоїк-Авто» солідарно на користь ОСОБА_2 частину заборгованості за договором про надання позики віл 28 листопада 2011 року у сумі 50 000 грн.; стягнуто з ОСОБА_3 , компанії з обмеженою відповідальністю «Піеліта Холдінгс Лімітед», ТОВ «Стоїк-Авто» на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 2000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 як особа, яка не була учасником справи, але чиї права таким рішенням були порушені, подав апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

23.09.2021 року ТОВ «Стоїк-Авто» подало відзив на апеляційну скаргу вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, а ухвалу суду - законною і обґрунтованою. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

28.09.2021 апелянт направив заяву про відкликання апеляційної скарги. Дослідивши дану заяву, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що така заява не підлягає до задоволення, оскільки правом на відкликання апеляційної скарги апелянт володіє лише до часу відкриття апеляційного провадження. В даному випадку вказаний строк дотримано не було, відтак заява про відкликання апеляційної скарги не підлягає до задоволення.

Щодо розгляду справи по суті, колегія суддів зазначає наступне:

Апелянт звернувся до апеляційного суду з оскарженням рішення суду першої інстанції як особа, яка не була залучена до участі у розгляді справи, проте чиї права та інтереси було порушено таким судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. Лише у випадку, коли посилання про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, підтвердяться, суд апеляційної інстанції переглядає справу по суті вимог апелянта, в іншому випадку апеляційне провадження підлягає закриттю. Такої ж правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2019 року у справі №360/1938/16.

За таких умов, при вирішенні апеляційної скарги даної категорії суд насамперед має встановити, чи порушує оскаржуване судове рішення права та інтереси апелянта.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник зазначав наступне:

05 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та приватної компанією з обмеженою відповідальністю «Баркат Інвестментс Лімітед» було укладено договір застави корпоративних прав №051111В, згідно п. 1.1 якого забезпечується виконання приватною компанією з обмеженою відповідальністю «Баркат Інвестментс Лімітед» зобов`язань перед заставодержателем, що виникають із договору поруки №05112011 від 05 листопада 2011 року, інших договорів про надання кредитів та інших договорів, які укладені та/або будуть укладені на підставі договору поруки і є та/або будуть його невід`ємною частиною, за умовами яких приватна компанія з обмеженою відповідальністю «Баркат Інвестментс Лімітед» зобов`язується перед заставодержателем повернути кредит у розмірі 8 500 000 дол. США до 20 вересня 2012 року, але не пізніше 10 днів з дати отримання відповідної вимоги кредитора, сплатити відсотки за його користування, можливі неустойку, збитки та інші платежі в розмірі, прядку та строки, передбачені кредитним договором. За умовами укладеного правочину приватна компанія з обмеженою відповідальністю «Баркат Інвестментс Лімітед» на забезпечення зобов`язань перед ОСОБА_1 щодо повернення кредиту передала в заставу корпоративні права ТОВ «Стоїк-Авто», що становить 80% від статутного капіталу, які належать компанії з обмеженою відповідальністю «Баркат Інвестментс Лімітед».

Згідно п. 5.2 договору застави, звернення стягнення на предмет застави здійснюється шляхом відступлення заставодавцем частки у статутному капіталі товариства на користь заставодержателя на підставі договору про відступлення частки у статутному капіталі, проект якого узгоджено сторонами попередньо в редакції, наведеній у додатку № 1 до цього договору.

Апелянт зазначає, що 05.11.2011 р. між ним та компанією «Баркат Інвестментс Лімітед» було укладено договір про задоволення вимог заставодержателя, відповідно до умов якого йому було відступлено частку в статутному фонді ТОВ «Стоїк-Авто». За таких умов оскаржуване рішення ухвалене щодо майна, належного апелянту.

З наведеною позицією апелянта колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

На підтвердження свої посилань щодо набуття прав на предмет застави апелянт надав до суду додаток №1 до договору застави корпоративних прав №051111В від 05.11.2011 року. В той же час зі змісту вказаного документу вбачається, що він є лише проектом договору про задоволення вимог заставодержателя, про що прямо зазначено в п. 5.2. договору застави, додатком до якого є такий проект. За таких умов вказаний проект договору не може вважатися належним доказом набуття ОСОБА_1 права власності на корпоративні права ТОВ «Стоїк-Авто».

Доказів укладення окремого договору про задоволення вимог заставодержателя за погодженою формою скаржником надано не було.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність посилань апелянта на факт набуття ним корпоративних прав ТОВ «Стоїк-Авто», якими він обґрунтовував своє право на оскарження рішення суду першої інстанції, внаслідок чого такі посилання не можуть бути прийняті судом.

Окремо при вирішення скарги колегія суддів звертає увагу й на те, що як вбачається з матеріалів справи, 10.11.2011 року між приватною компанією з обмеженою відповідальністю «Баркат Інвестментс Лімітед» та компанією «Піеліта» було укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав (частки) у статутному капіталі ТОВ «Стоїк-Авто».

Відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу, приватна компанія з обмеженою відповідальністю «Баркат Інвестментс Лімітед» в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, продала компанії «Піеліта» у власність належні їй корпоративні права (частку) у статутному капіталі товариства, а компанія «Піеліта» в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняла та оплатила вказані корпоративні права (частку).

За домовленістю сторін договору купівлі-продажу вартість відчужених корпоративних прав (частки) ТОВ «Стоїк-Авто» становила 3 045 825, 55 євро.

У п. 3.8 договору застави корпоративних прав, на який посилається апелянт на підтвердження своїх вимог, зазначено, що у разі відступлення заставодавцем частки у статутному капіталі товариства іншій особі, застава є дійсною для набувача такої частки, який набуває статус заставодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за цим договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права на предмет застави, за винятком зокрема випадку, коли добросовісний набувач придбав предмет застави за відплатним договором за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження предмета застави.

З наданої скаржником копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна убачається, що обтяження корпоративних прав ТОВ «Стоїк-Авто» перед ОСОБА_1 на підставі договору про відступлення права вимоги було зареєстровано у реєстрі лише 23.01.2013 року. За таких умов на час набуття компанією «Піеліта» корпоративних прав (частки) у статутному капіталі ТОВ «Стоїк-Авто» в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не було зареєстровано обтяження таких корпоративних перед ОСОБА_1 , відтак таке обтяження до компанії «Піеліта» не перейшло.

У п. 1.7 наданого апелянтом договору застави корпоративних прав вказано, що якщо внаслідок відступлення приватним підприємством з обмеженою відповідальністю «Баркат Інвестментс Лімітед» частки у статутному капіталі ТОВ «Стоїк-Авто» іншій особі така частка перейшла до іншої особи без обтяження її заставою, предметом застави за цим договором стає майно, одержане заставодавцем як компенсація відступлення частки у статутному капіталі.

З урахуванням викладеного компанія «Піеліта» отримала вказані права у власність без будь-яких обтяжень, відповідно у ОСОБА_1 за умовами договору застави відсутні права на частку у статутному капіталі ТОВ «Стоїк-Авто», що спростовує його позицію про те, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 07 лютого 2012 року вирішені його права та обов`язки.

Згідно з п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне закрити апеляційне провадження на підставі ч.3 ст.362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 362, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 07 лютого 2012 року закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько