Провадження №22-ц/824/578/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання зобов`язання припиненими,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання зобов`язання припиненими.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про те, що між ним та ВАТ «Кредитпромбанк» 03.08.2006 року було укладено кредитний договір № 49.28/199/С-Н-067, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 27 000 доларів США на купівлю нерухомості, а саме земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер :06:003:0018, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки за іпотечним договором № 33/199/Н/3-06 від 03.08.2006 року, укладеним у забезпечення виконання кредитного договору. Крім того між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк» 15.08.2007 року був укладений кредитний договір № 49.31/13/07-1, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 60 000 доларів США на купівлю нерухомості, а саме земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 0:02:003:0011, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка є предметом іпотеки за іпотечним договором № 49.12/13/1355/07 від 15.08.2007 року, укладеним у забезпечення виконання кредитного договору. Згодом АТ «Дельта Банк», який є правонаступником ВАТ «Кредитпромбанк», здійснив позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки та зареєстрував право власності на вказані земельні ділянки, які виступили предметом іпотеки. Враховуючи, що кредитор задовольнив свої вимоги у позасудовий спосіб, позивач вважає, що зобов`язання за кредитним договорами є припиненими.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» у даній справі було замінене в порядку процесуального правонаступництва його правонаступником - товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду проходить до наступних висновків:

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам вказане рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст. 47 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 591 ЦПК України, відповідно до яких, якщо одержана від реалізації предмета іпотеки сума не покриває вимоги іпотекодержателя, він має право одержати решту суми з іншого майна боржника в порядку, встановленому законом. За таких умов суд першої інстанції, зважаючи на позицію кредитора щодо непокриття суми зобов`язань за кредитом вартістю іпотечного майна, прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог.

З наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

При вирішенні справи суд першої інстанції не врахував те, що правові норми, які він поклав в основу свого рішення, врегульовують відмінні від спірних правовідносини, зокрема відносини звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. В той же час Закон України «Про іпотеку» встановлює два способи звернення стягнення на предмет іпотеки: звернення в судовому порядку та звернення шляхом позасудового врегулювання, які мають суттєві відмінності один від одного.

Порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки регламентований ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», відповідно до якої сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

У договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються: умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення; порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя; боржником - юридичною особою або фізичною особою - підприємцем є дійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі, якщо вимоги іпотекодержателя забезпечені декількома предметами іпотеки (у тому числі за декількома договорами іпотеки), а позасудове звернення стягнення здійснюється за рахунок окремого предмета іпотеки, іпотекодержатель має право вимагати (у тому числі шляхом позасудового врегулювання) виконання зобов`язання боржником та/або іпотекодавцем в частині, що залишилася невиконаною після завершення позасудового врегулювання за таким окремим предметом іпотеки.

Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі).

З матеріалів справи вбачається, що в укладених між банком та позивачем договорах містилося іпотечне застереження, яке дозволяло банку звернути стягнення на предмет іпотеки позасудовому порядку, що і було ним зроблено. Після завершення позасудового врегулювання, а саме державної реєстрації на всі предмети іпотеки за іпотеко держателем, наступають наслідки, передбачені ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», відповідно до якої будь-які наступні вимоги щодо виконання основного зобовязання боржником-фізичною особою є недійсними. При цьому ні кредитним договором, ні договором іпотеки не передбачено іншого врегулювання такого питання.

Вказана редакція закону вступила в силу 04 лютого 2019 року. До того часу діяла норма, відповідно до якої також було встановлено недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобовязання після завершення позасудового врегулювання.

Зважаючи на викладене, звертаючи стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, банк як кредитор та іпотекодержатель 28.08.2018 року чітко розумів наслідки таких своїх дій, а саме неможливість подальшого пред`явлення вимог до боржника після звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку

В ході розгляду справи як позивач, так і відповідач в своїй позиції посилалися на висновки Верховного Суду в ряді справ. Зокрема відповідач послався на висновки Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №761/17280/16-ц. Позивач в свою чергу посилався на висновки Верховного Суду у справах №910/9508/17, №295/795/19, №725/3690/17, №759/6703/16-ц.

При вирішенні даної справи колегія суддів зважає на те, що частина вказаних висновків Верховного Суду була зроблена за результатами розгляду справ у відмінних від спірних правовідносинах, зокрема при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Стосовно решти вищевказаних висновків Верховного Суду, колегія суддів зважає на те, що позиція Верховного Суду з цього приводу зазнавала кардинальних змін. При цьому як зазначила сама Велика Палата Верховного Суду у справі №755/10947/17, застосуванню підлягають останні за часом висновки Верховного Суду. За таких умов при вирішенні даної справи апеляційним судом мають враховуватися позиції, на які послався саме позивач.

У відповідності до положень ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється на підставах встановлених договором або законом.

Зважаючи на положення ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», які прямо встановлюють недійсність подальшої після завершення позасудового звернення на іпотечне майно вимоги виконання основного зобов'язання, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. В той же час суд першої інстанції при вирішенні справи на вказані обставини увагу не звернув, помилково застосувавши правові норми, які не врегульовують правовідносини сторін у даній справі, що призвело до ухвалення невірного по своїй суті рішення. В свою чергу це обумовлює наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Приписами ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання зобов`язання припиненими задовольнити. Визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором №49.28/199/С-Н-06 від 03.08.2006 року. Визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором №49.31/13/07-1 від 15.08.2007 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 2 114 (дві тисячі сто чотирнадцять) грн. 41 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько