Справа №242/3585/21
Провадження №2/242/1087/21
РІШЕННЯ

Іменем України

07 грудня 2021 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді: Хацько Н.О., за участю секретаря судового засідання Носаль А. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Селидове у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 07 липня 2021 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що він та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . За весь час проживання позивач сплачує грошові кошти за комунальні послуги для утримання даної квартири, зокрема, за спожиту електричну енергію, яку він використовує для обігріву квартири в опалювальний сезон. Зазначив, що м. Гірник не має централізованого газо- та теплопостачання, в зв`язку із чим обігрів квартири здійснювався електричним опалюванням.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті за утримання спільного майна в розмімр1 030,68 грн., а також витрати, пов`язані з виготовленням копій документів для подання до суду та витрати, пов`язані з проїздом до суду.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04 серпня 20214 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 16 серпня 2021 року відкрито провадження у даній справі, призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 07 жовтня 2021 року справу прийнято до провадження судді Хацько Н. О., постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивач в спірній квартирі зареєстрований та проживає одноособово. З березня 2018 року вона проживає у м. Першотравенськ Дніпропетровської області, тому комунальними послугами, які надаються за адресою: АДРЕСА_2 , не користується. Зазначила, що не зобов`язана надавати матеріальну допомогу позивачу, а також просила врахувати суд, що наразі вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та її дохід складає менше пенсії, яку отримує позивач. Просила розглядати справу у її відсутність, в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи , приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Сторонами в судовому засіданні не оспорювало ся, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

За повідомленням виконавчого комітету Селидівської міської ради № Ч-4319-02/8-2 від 16 лютого 2018 року у м. Гірник Донецької області п`ятиповерхові та двоповерхові будинки не обладнані системою центрального опалення.

У відповідності до копій квитанцій, наданих позивачем, за період з жовтня 2020 року по січень 2021 року включно ОСОБА_1 здійснено оплату за спожиту електроенергію в загальному розмірі 2 061,36 грн.

У ч. 1 ст.322ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст.7Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 360ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ч. 1 ст.526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц та у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц.

За таких обставин, суд приходить до висновку , що сторони як співвласники квартири відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

В судовому засіданні підтверджено, що позивачем були здійснені витрати для обігріву квартири в опалювальний період, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями.

Суд звертає увагу, що чинним законодавством покладений обов`язок з утримання майна саме на його власника, тому заперечення відповідача щодо не проживання в спірній квартирі, та, відповідно, відсутність факту користування наданими комунальними послугами суд не приймає, оскільки відповідач також є власником зазначеної квартири.

Отже, ОСОБА_1 сплатив замість відповідача грошові кошти у розмірі 1 030,68 грн. (виходячи з розрахунку 2 061,36/2) за спожиту електричну енергію, а тому вказана сума підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог..

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач є таким, що звільнений від сплати судового збору за подання даної позовної заяви.

За змістом , визначеним в ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням дати звернення позивача із даним позовом 07 липня 2021 року, та суми пред`явлених вимог 1 030,68 грн., сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання даного позову, становила би 908,00 грн.

Враховуючи, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Крім того, у відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивач у своїй заяві зазначив, що поніс витрати в зв`язку із копіюванням документів, а також на проїзд до суду.

Разом з тим, дані витрати позивача не підтверджені належними доказами, в зв`язку із чим суд приходить до переконання про відсутність підстав для їх стягнення з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81,131 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати спожитої електричної енергії за період з жовтня 2020 року по січень 2021 року включно в розмірі 1 030 (одна тисяча тридцять) грн. 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908 ( дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Н.О. Хацько