10.12.2021 ЄУН 337/6223/15-ц
Провадження № 6/337/337/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Шаповаловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя подання державного виконавця Хотицького відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Дмитра Білан про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє з іншими особами

В С Т А Н О В И В :

29.11.2021 року до суду надійшло подання державного виконавця, в якому він просить визначити частку майна боржника ОСОБА_1 , яким вона володіє спільно з іншими особами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у майні, а саме у квартирі АДРЕСА_1 , для подальшого звернення стягнення на арештоване майно боржника та його реалізації шляхом проведення електронних торгів.

Подання обґрунтував тим, що на примусовому виконанні у Хортицькому відділі державної виконавчої служби м.Запоріжжя перебуває виконавче провадження № 60098906, відкрите 18.09.2019 року на підставі виконавчого листа 337/6223/15-ц, виданого 19.12.2016 Хортицьким районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» заборгованості за кредитним договором №575-в/37 від 20.08.2008р. в розмірі 6670,05 доларів США грн., пені в сумі 46629,97 грн.

Згідно інформації, отриманої 23.11.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкт нерухомого майна, встановлено, що боржнику ОСОБА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира (реєстраційний номер майна: 24232333) за адресою: АДРЕСА_2 .

23.11.2021 державним виконавцем відділу винесено постанову арешт майна боржника, про що внесено відомості до відповідних реєстрів обтяження майна (реєстраційний № обтяження: 45221521).

Згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданої 10.03.1994 виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народі депутатів (а також іпотечного договору № 575-в/37/01, згідно до якого вищевказана квартира є предметом іпотеки), встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності громадянам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , що суттєво ускладнює реалізацію арештованого майна боржника шляхом проведення електронних торгів державним підприємством «СЕТАМ».

До подання у відповідності до вимог ст.183 ЦПК України до подання надані докази відправки копії= подання боржнику ОСОБА_1 , стягувачу ТОВ «Спектрум Ессетс» та особам, спільно з якими боржник володіє майном: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У відповідності до ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Про час та місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду подання.

08.12.2021 року ОСОБА_3 надала свої заперечення, в яких просить у задоволенні подання відмовити, посилаючись на те, що фактично, поданням ВДВС здійснюється спроба змінити спосіб виконання судового рішення у цій справі. Житло про яке ВДВС направлено подання є її єдиним місцем мешкання, іншого житла вона не має, станом на дату ухвалення рішення вона мала законодавчі гарантії, що не залишиться на вулиці. Про те, обсяг прав, які має особа, яка отримала валютний кредит під забезпечення власної житлової нерухомості, не може бути обмежений. У справі № 6-26цс14 Верховний Суд України сформував позицію, викладену у постанові від 23 квітня 2014 року, відповідно до якої стосовно судового процесу та його учасників застосовується норма, яка була чинною на момент здійснення відповідної процесуальної дії. Більш пізня норма права скасовує дію попередньої норми, отже, стара норма права перестає діяти, оскільки замінена пізнішою, яка регулює ті самі процесуальні відносини. При цьому, суд повинен враховувати вимоги процесуального закону, згідно з якими при зміні такого закону забороняється встановлювати нові обов`язки, скасовувати чи звужувати права, належні учасникам судового процесу, чи обмежувати їх використання. Аналогічні підходи застосовані Верховним Судом, зокрема, у постановах від 19 червня 2018 року у справі №826/12868/17 та від 18 вересня 2019 року у справі №826/12479/14.

Розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Судом встановлено, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 15.09.2016р. у цивільній справі ЄУН 337/6223/15-ц (провадження № 2/337/90/2016) з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ФІДОБАНК» стягнута заборгованість за кредитним договором №575-в/37 від 20.08.2008р. в розмірі 6670,05 доларів США грн., пені в сумі 46629,97 грн., та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2928,58 грн.

На виконання зазначеного рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя 27.12.2016р. видані виконавчі листи про стягнення вказаної заборгованості, які наразі перебувають на виконанні у Хортицькому відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі.

Ухвалою суду від 27.11.2020 року замінено первісного стягувача Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів ЄУН 337/6223/15-ц виданих на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 15.09.2016р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» заборгованості за кредитним договором №575-в/37 від 20.08.2008р. в розмірі 6670,05 доларів США грн., пені в сумі 46629,97 грн.

Згідно з ч.5 ст.124 Конституції України удові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Відповідно до положень ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом з

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкт нерухомого майна, вбачається що боржнику ОСОБА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира (реєстраційний номер майна: 24232333) за адресою: АДРЕСА_2 .

23.11.2021 державним виконавцем відділу винесено постанову арешт майна боржника, про що внесено відомості до відповідних реєстрі обтяження майна (реєстраційний № обтяження: 45221521).

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що наявні підстави для задоволення подання про визначення частки майна боржника у майні. При цьому суд відкидає доводи ОСОБА_3 що визначенням частки буде змінено спосіб виконання рішення суду як хибні, оскільки можливість звернення стягнення на майно в порядку виконання рішення суду по стягнення коштів передбачена ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження» , а її посилання на постанову від 10 червня 2019 року у справі 3 350/426/16-ц є недоречним, оскільки в зазначеній справі викладено позицію щодо розгляду заяви про зміну способу виконання рішення суду, а саме в частині витребування майна на стягнення його вартості.

При визначені частки боржника у спільному майні суд зазначає наступне.

Згідно із ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За змістом статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до положень ч.2 ст.366 ЦК України кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Правовий аналіз положень статей дає підстави для висновку, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав та на неї кредитором може бути звернуто стягнення у рахунок погашення боргу шляхом вимоги продажу цієї частки з публічних торгів.

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У пунктах 28 і 29 своєї постанови від 15.01.2020 року у справі № 367/6231/16-ц Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18), зробила такий правовий висновок: поняття "визначення частки" і "виділення частки в натурі" є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданої 10.03.1994 виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народі депутатів (а також іпотечного договору № 575-в/37/01, згідно до якого вищевказана квартира є предметом іпотеки), встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності громадянам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , а тому, виходячи із презумпції рівності часток співвласників у спільній сумісній власності, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 належить частка в розмірі 1/3 вищезазначеного нерухомого майна.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 464/2227/17 зазначив, що, задовольняючи подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з нього боргу; визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності, а тому доводи ОСОБА_3 щодо звуження обсягу її прав, які має особа, яка отримала валютний кредит під забезпечення власної житлової нерухомості, не є доречними, оскільки відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який наразі втратив силу, мораторій був визначений як відстрочення виконання зобов`язання, а не звільнення від його виконання, втрата чинності норм ЗУ обумовлена набранням чинності ЗУ « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021, яким надано певний обсяг прав позичальникам за зазначеними кредитами.

На підстав викладеного, керуючись ст.443 ЦПК України, суд

У х в а л и в :

Подання державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Дмитра Білан про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє з іншими особами - задовольнити.

Визначити, що частка боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) у квартирі АДРЕСА_1 реєстраційний номер майна: 24232333, становить 1/3 частину вищезазначеного нерухомого майна

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: Л.Г. Салтан