ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8888/21 Справа № 210/836/19 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Кислиця І.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції в системі EASYCON цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2021 року, яке ухвалено суддею Хлистуненко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області відомості щодо дати складання повного тексту судового рішення відсутні, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя.

Позовна заява обґрунтована тим, що що з 27 жовтня 1990 р. перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Від спільного проживання у шлюбі народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період шлюбу, у червні 2012 року сторони придбали легковий автомобіль, Тоуоta Avensis, НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , 2012 р.в., темно-червоного кольору. Автомобіль був придбаний в кредит, у зв`язку з чим на нього було оформлено заставу ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК»). Автомобіль було зареєстровано на ім`я дружини позивача.

В 2017 році відповідач отримала пропозицію по роботі в м. Києві. Позивач не заперечував, оскільки повністю довіряв своїй дружині, разом прожили на той час спільно понад двадцять сім років. Обговорювали перспективу подальшого переїзду до м. Києва. Однак, з часу переїзду дружини до м. Києва стосунки почали змінюватися, стали менше спілкуватись.

Автомобіль залишився в користуванні та розпорядженні відповідача. ОСОБА_2 не визнає право позивача на автомобіль, вважає його своїм, оскільки, на її думку вона заробляла достатньо коштів у період шлюбу.

Згодом, позивачу стало відомо, що спірний автомобіль відповідач продала 08.09.2018 року на підставі договору купівлі-продажу № 8046/2018/1095462 ОСОБА_4 . Разом з тим, здійснюючи відчуження автомобіля, ОСОБА_5 позивача не повідомила, згоди на продаж автомобіля він не давав, продаж здійснено не в інтересах сім`ї, на які потреби - йому не відомо.

Уточнивши первісні позовні вимоги 26.09.2019 року (а.с. 138-139), просив суд визнати автомобіль Toyota Avensis, НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_3 , 2012 р.в. спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь вартість Ѕ частки автомобіля Toyota Avensis, НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_3 , 2012 р.в. 150000 грн.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що за час шлюбних відносин, які є досить тривалими, нею з відповідачем було набуто майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Зокрема, до такого майна належить автомобіль HondaAccord, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_4 . Даний автомобіль було придбано у шлюбі та зареєстровано за титульним власником ОСОБА_1 . В той же час, 05.10.2010 року відповідачем зазначений транспортний засіб було відчужено невідомій особі та без її дозволу і згоди. Куди було витрачено кошти від продажу автомобіля їй, також, не відомо.

Уточнивши зустрічні позовні вимоги 20.12.2019 року (а.с. 196-198), ОСОБА_2 просила суд визнати автомобіль Honda Accord, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_4 (VIN-код НОМЕР_5 ) спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частки автомобіля Honda Accord, 2008 року випуску, державний номер до відчуження НОМЕР_4 (VIN-код НОМЕР_5 ) в сумі 146 330 грн. 77 коп.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 2 000 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 2 231,7 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя задоволено.

Визнано автомобіль Toyota Avensis, НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_3 , 2012 року випуску спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість Ѕ частки автомобіля Toyota Avensis, НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_3 , 2012 року випуску в розмірі 150000,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2652 гривні 60 копійок.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено.

Визнано автомобіль Honda Accord, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_4 (VIN-код НОМЕР_5 ) спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частки автомобіля Honda Accord, 2008 року випуску, державний номер до відчуження НОМЕР_4 (VIN-код НОМЕР_5 ) в сумі 146 330 гривень 77 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 2 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 2 231 гривень 07 копійок.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині задоволених зустрічних позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та невірне застосування норм матеріального права.

Зокрема, відповідач зазначає, що спірний автомобіль було відчужено за договором купівлі-продажу транспортного засобу було укладено у період шлюбу та за згоди відповідача ОСОБА_2 , якій достовірно було відомо про всі обставини продажу автомобіля. Кошти отримані від продажу автомобіля були використані в інтересах сім`ї та в подальшому використані на придбання нового автомобіля Toyota Avensis, НОМЕР_1 .

Визначаючи розмір компенсації вартості половини автомобіля, суд прийняв як доказ висновок експерта від 29.11.2019 року, відповідно до якого середня ринкова вартість автомобіля марки Honda Accord, 2008 р.в. складає 292 661, 55 грн.

Вказаний висновкок експерта не може бути прийнятий судом як доказ вартості спірного автомобіля, оскільки експертом прийнято за основу для розрахунку занижений час експлуатації транспортного засобу, з висновку експерта не відомо, якої комплектації автомобіль, не враховано що за час експлуатації автомобіль потрапив в ДТП, що також знижує вартість транспортного засобу

Судом не взято до уваги, що автомобіль було відчужено 05.10.2010 року, а з позовом відповідачка звернулась 15.02.2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та невірне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, щро сума компенсації за автомобіль Toyota Avensis, НОМЕР_1 не підтверджена висновками про дійсну варість майна, що унеможливлює встановлення обґрунтованої суми компенсації.

Скаржник зазначає, що рішення про передачу автомобіля Toyota Avensis, НОМЕР_1 в користування їх спільної дочки ОСОБА_3 та її чоловіка ОСОБА_4 було прийнято за згодою чоловіка ОСОБА_1 . Діти також були обізнані про наявність згоди батька, на відчуження майна, даний автомобіль в подальшому було зареєстровано за ОСОБА_4 .

На момент передачі автомобіля шлюб між сторонами ані фактично, ані юридично припинено не було, таким чином, при укладанні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном, вважається що він діяв за згодою другого з подружжя.

Придбання автомобіля Toyota Avensis, НОМЕР_1 у період шлюбу не може свідчити, що дане майно є спільною сумісною власністю, оскільки даний автомобіль придбано у 2012 році шляхом оформлення відповідачем кредитних зобов`язань, які виконані відповідачем самостійно, оскільки кредитний договір оформлювався на її ім`я .

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Крім того, при укладенні договору купівлі-продажу розрахунок за вказане майно здійснено у повному обсязі не було. В договорі або інших документах відсутні відомості про повну оплату вартості переданого майна. Жодних розписок про отримання коштів відповідачем за відчуження даного автомобіля також не видавалося. Позивачем не надано доказів, що відповідач отримала кошти в розмірі 300 тис. гри. та витратила їх на власні потреби .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Німець Ю.С. зазначає, що оскаржуване судове рішення в частині задоволення зустрічних позовних вимог слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сілкіна М.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги свого довірителя та просила її задовольнити,відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Німець Ю.С. яка підтримала доводи апеляційної скарги свого довірителя та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі з 27.10.1990 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис 1166( а.с. 8).

Від даного шлюбу у сторін народилося донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 44).

У період шлюбу сторонами у червні 2012 року придбано автомобіль Toyota Avensis, НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_3 , 2012 року випуску, який було оформлено на ОСОБА_2 . На вказаний автомобіль було оформлено заставу, де обтяжувачем є ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», а боржником ОСОБА_2 (а.с. 9).

Відповідно до відповіді МВС України Головного сервісного центру № 31/119аз від 20.02.2019 року, станом на 19.02.2019 року у базі даних ЄДР ТЗ інформацією, вказаний у запиті автомобіль Toyota Avensis, НОМЕР_1 , його попереднім власником ОСОБА_2 відчужений і 08.09.2018 року на підставі договору купівлі-продажу № 8046/2018/1095462 від 08.09.2018 року перереєстрований на ім`я нового власника ОСОБА_4 .. Автомобіль значиться зареєстрованим на ім`я ОСОБА_4 до теперішнього часу (а.с. 20)

Крім того, за час шлюбу було придбано автомобіль Honda Accord, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , який було оформлено на ОСОБА_8 .

Відповідно до інформаційної довідки МВС України регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області № 31/4-53аз від 07.05.2019 року, транспортний засіб марки Honda Accord, державний номер НОМЕР_4 04.03.2009 року зареєстровано за громадянином ОСОБА_1 .. Реєстрацію здійснено на підставі біржової угоди № 095693. 05.10.2010 року вказаний транспортний засіб на підставі заяви власника знято з обліку для реалізації. 14.01.2011 року транспортний засіб марки Honda Accord, з іншим номерним знаком перереєстровано на нового власника фізичну особу. (а.с. 94)

Згідно інформаційної довідки Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області № 31/4-107оц від 23.08.2019 року, транспортний засіб Honda Accord, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_4 зареєстрований 04.03.3009 року за громадяниокм ОСОБА_9 , 05 жовтня 2010 року, вказаний транспортний засіб значто з обліку в комісійний магазин. Станом на 21 серпня 2019 року транспортний засіб марки Honda Accord, 2008 року випуску, дійсно зареєстровано з номерним знаком НОМЕР_6 за власником-фізичною особою. Дата реєстрації 21.03.2018 року (а.с. 149)

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.07.2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 145-146)

Згідно висновку експерта №270/19 ОСОБА_10 середня ринкова вартість автомобіля марки Honda Accord, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_6 , на дату проведення експертизи складає 292 661, 55 грн.( а.с. 173-178)

Спір між сторонами виник з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя, а саме: автомобіля марки Toyota Avensis, НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_3 , 2012 року випуску;

та Honda Accord, 2008 року випуску, державний номер до відчуження НОМЕР_4 (VIN-код НОМЕР_5 ).

Задовольняючи позовні вимоги сторін , суд першої інстанції виходив з того, що зазначене рухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя та підлягає поділу між подружжям.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

Відповідно до статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають у обох із подружжя, а тому якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.

Згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц, провадження № 14-712цс19 дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно з частиною першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд зазначає, що за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Системне тлумачення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України дає підстави дійти висновку, що згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача у цій справі) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача у цій справі) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого у відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третья статті 368 ЦК України.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, у справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Врахувавши презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу, суд першої інстанції правильно виходив з того, що все майно набуте сторонами за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те що спірний автомобіль був придбаний за кошти, що отримані ОСОБА_2 за кредитним договором, який в подальшому був сплачений останньою, однак за відсутності доказів погашення зобов`язань за кредитним договором лише нею за власні кошти, в розумінні статті 57 СК України, спірний автомобіль не є особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачені статтею 65 СК України.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи у період шлюбу сторонами придбано автомобіль Toyota Avensis, НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_3 , 2012 року випуску, який було оформлено на ОСОБА_2 та автомобіль Honda Accord, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , який було оформлено на ОСОБА_8 .

Відповідно до відповіді МВС України Головного сервісного центру № 31/119аз від 20.02.2019 року, станом на 19.02.2019 року у базі даних ЄДР ТЗ інформацією, вказаний у запиті автомобіль Toyota Avensis, НОМЕР_1 , його попереднім власником ОСОБА_2 відчужений і 08.09.2018 року на підставі договору купівлі-продажу № 8046/2018/1095462 від 08.09.2018 року перереєстрований на ім`я нового власника ОСОБА_4 .. Автомобіль значиться зареєстрованим на ім`я ОСОБА_4 до теперішнього часу (а.с. 20)

Відповідно до інформаційної довідки МВС України регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області № 31/4-53аз від 07.05.2019 року, транспортний засіб марки Honda Accord, державний номер НОМЕР_4 04.03.2009 року зареєстровано за громадянином ОСОБА_1 .. Реєстрацію здійснено на підставі біржової угоди № 095693. 05.10.2010 року вказаний транспортний засіб на підставі заяви власника знято з обліку для реалізації. 14.01.2011 року транспортний засіб марки Honda Accord, з іншим номерним знаком перереєстровано на нового власника фізичну особу. (а.с. 94)

З огляду на вищевикладене вбачається, що вказані транспортні засоби були реалізовані сторонами на протязі 2011-2018 років, тобто під час шлюбу сторін. Належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що грошові кошти, отримані при відчуженні зазначених транспортних засобів, витрачені не у інтересах сім`ї, сторонами не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 про стягнення компенсації по Ѕ вартості транспортних засобів кожному, задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 відповідачка за первісним позовом пропустила строк звернення з позовними вимогами щодо вимог про поділ майна подружжя не знайшли свого підтвердження.

Так, статтями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення й застосування конвенції (пункт 1 стаття 32), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Таким чином, трирічний строк позовної давності для вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, застосовується, коли ці вимоги заявлені після розірвання шлюбу і обчислюються починаючи з дня, коли котрийсь із подружжя дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на це майно після розірвання шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.07.2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з позовом ОСОБА_2 звернулась в травні 2019 року, тобто в межах строку позовної давності.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо визначеної вартості автомобіля Honda Accord 2008 року випуску, на підставі висновку есперта, оскільки позивач в суді першої інстанції свою незгоду з даним висновком не висловлював, клопотань щодо проведення додаткової експертизи позивачем заявлено не було.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи скасуванню, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 3,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: