Справа № 471/1052/20
Провадження №2/471/82/21
Номер рядка звіту 60
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року

Братський районний суд Миколаївської області

в складі:

головуючого судді Гукової І.Б.,

за участю секретаря Новік І.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду с-ща Братське цивільну справу № 471/1052/20 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Братська селищна рада Братського району Миколаївської області про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Сергіївська сільська рада Братського району Миколаївської області про встановлення нікчемності заповіту.

Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що вони є спадкоємцями за правом представлення, після смерті своєї баби- ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після звернення до нотаріальної контори ними було встановлено, що наявний заповіт від ОСОБА_6 на її іншого онука- ОСОБА_5 , яким померла заповідала останньому земельну ділянку належну їй на праві власності. Однак вказаний заповіт було посвідчено секретарем сільської ради, яка на момент вчинення нотаріальної дії не була наділена відповідними повноваженням. Тому позивачі просять суд встановити нікчемність заповіту.

Ухвалою суду від 25.02.2021 року було замінено третю особу Сергіївську сільську раду Братського району Миколаївської області на Братську селищну раду Братського району Миколаївської області.

Під час судового розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, додатково пояснив, що нормами законодавства визначено, що право на вчинення нотаріальних дій у сільських місцевостях мають особи, на яких рішенням виконавчого комітету відповідних сільських рад було покладено обов`язок вчинення нотаріальних дій. На секретаря сільської ради Баздирєву Л.М. вказаного обов`язку покладено не було, отже заповіт, посвідчений нею є нікчемним в силу норм ЦК України. строки звернення до суду у позивачів не сплинули, так як про наявний заповіт вони дізналися лише у 2019 році під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 471/1625/15-ц.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову з цих підстав. Зазначила, що про наявність заповіту було відомо, оскільки приватний нотаріус надсилав листа позивачам де зазначав про наявність інших спадкоємців за заповітами.

Представник третьої особи до суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

По- перше, щодо учасників справи та належного позивача.

Учасниками справи щодо прав на спадкове майно-земельну ділянку, є спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 , а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_1 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_7 в зв`язку з чим його майнові права ніяким чином не порушені та в нього відсутнє право на звернення до суду із зазначеним позовом.

Отже у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з тих підстав, що його права не було порушено, тому він є не належним позивачем у даній справі.

Щодо незалучення до участі у справі усіх спадкоємців, які прийняли спадщину.

Згідно матеріалів спадкової справи із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулися донька померлої ОСОБА_8 (спадкоємець за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом 31.08.2006 року), спадкоємець на земельну ділянку за заповітом, посвідченим секретарем сільської ради 08.04.2010 року- ОСОБА_5 та спадкоємець на все майно за правом представлення- ОСОБА_7 .

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Процедурні питання заміни неналежного відповідача чи залучення співвідповідача визначені ст. 51 ЦПК України.

Так, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Відповідного клопотання про залучення співвідповідача від позивачів не надходило, суд позбавлений можливості самостійно визначати коло учасників справи.

По-друге. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що за життя ОСОБА_6 на праві власності належала земельна ділянка площею 10,53 га в межах території Сергіївської сільської ради Братського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

08 квітня 2010 року секретарем Сергіївської сільської ради Братського району Миколаївської області Баздирєвою Л.М. посвідчено заповіт від імені ОСОБА_6 , за яким земельну ділянку площею 10,53 га, належну на підставі Державного акту серії МК № 032996 заповідає ОСОБА_5 (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла (арк..с. 6).

Після його смерті відкрилася спадщина та заведена спадкова справа 04.07.2011 року.

Із заявами про прийняття спадщини звернулися спадкоємець за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом 31.08.2006 року на все майно ОСОБА_8 ; спадкоємець за заповітом, посвідченим секретарем сільської ради 08.04.2010 року на земельну ділянку площею 10, 53 га ОСОБА_5 ; спадкоємці за правом представлення ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , який відмовився від належної йому частки в спадщині на користь ОСОБА_9 (арк..с.25).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України пріоритет спадкування надається за заповітом (при наявності).

Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить (ч.2 ст. 1254 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Стаття 1251 ЦК України (в редакцій на час посвідчення оспорюваного заповіту), встановлює, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Положеннями ст.1257 ЦК України передбачені підстави недійсності заповіту. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до пп. 5 п. б ч. 1 ст. 38 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану.

Згідно ч. 1 ст. 51 Закону виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 52 Закону виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

Відповідно до ч. 6 ст. 59 Закону виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

У населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені особи відповідного органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії, в тому числі і посвідчення заповітів ( п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно з п.п.1, 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, (чинної на час посвідчення заповіту) у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських народних депутатів у відповідності за ст. 37 Закону України "Про нотаріат" мають право посвідчувати заповіти. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Оскаржуваний заповіт посвідчено секретарем Сергіївської сільської ради Братською району Миколаївської області Баздирєвою Л.М.

Рішення про покладення повноважень за вчинення нотаріальних дій на секретаря виконавчого комітету сільської ради Баздирєву Л.М. було прийнято 20 грудня 2010 року.

Отже, на момент посвідчення заповіту секретар сільської ради Баздирєва Л.Д., не мала відповідних повноважень визначених Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Як вбачається із роз`яснень викладених у ч.2 п.16, ч.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Аналізуючи досліджені матеріали справи та нормативні акти, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що заповіт від 08.04.2010 року, який було посвідчено секретарем Сергіївської сільської ради Братського району Миколаївської області Баздтрєвою Л.Д. є нікчемним.

Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Представник позивача стверджує, що позивачі про порушене право дізналися лише після звернення ОСОБА_8 із позовом про припинення права власності на житловий будинок, який надійшов до суду в серпні 2020 року.

Однак вказане спростовується матеріалами справи, зокрема матеріалами спадкової справи.

Так, ОСОБА_10 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 15.07.2011 року. Її заява зареєстрована в спадковому реєстрі 02.08.2011 року. Того ж дня приватним нотаріусом Малярчук Н.В. надіслано листа спадкоємцю в якому вказано про наявність інших спадкоємців та заповітів, та запропоновано ознайомитися із матеріалами спадкової справи.

ОСОБА_1 із заявою про відмову від спадщини звернувся 15.08.2011 року, яка того ж дня зареєстрована в спадковому реєстрі. 15.08.2011 року приватним нотаріусом надіслано ОСОБА_1 листа і якому зазначено про наявність спадкоємців та інших заповітів від імені ОСОБА_11 та запропоновано ознайомитися із матеріалами спадкової справи.

23 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом про визнання за нею права власності на ? частку житлового будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 .

Разом із нею з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку за заповітом від 08.04.2010 року, посвідченим секретарем Сергіївської сільської ради Баздирєвою Л.Д. звернувся відповідач по справі ОСОБА_5 .

Рішенням суду від 12.01.2016 року позов було задоволено та визнано, зокрема за ОСОБА_4 право власності на ? житлового будинку по АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку площею 10,53 га, розташованої на території Сергіївської сільської ради.

Отже, ОСОБА_4 , звертаючись до суду в грудні 2015 року із позовом про визнання права власності на спадкове майно, була обізнана про наявність заповіту на земельну ділянку.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»)

Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («Stubbings and Others v. the United Kingdom»).

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Із клопотання про поновлення строку позовної давності позивач не зверталася, натомість представник позивача наголошувала на тому, що строк позовної давності не було пропущено.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, враховуючи те, що із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_4 звернулася 02.08.2011 року, до суду із позовом про визнання права власності на частину житлового будинку 23.12.2015 року, а з позовом про встановлення нікчемності заповіту лише 09.12.2020 року, тобто після спливу строку позовної давності, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за цих підстав.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позові ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самоситійних вимог щодо предмета спору: Братська селищна рада Братського району Миколаївської області про визнання заповіту недійсним відмовити.

Позивачі:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Братська селищна рада Братського району Миколаївської області, , місце розташування: вул. Миру, 104, смт. Братське Братського району Миколаївської області.

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення, а в разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10.12.2021 року.

Суддя Гукова І. Б.,