Постанова

Іменем України

додаткова

01 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 449/769/17

провадження № 61-1792св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ткачука О. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , треті особи: Бібрська міська рада Перемишлянського району Львівської області, Орган опіки та піклування Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, судових рішень, ухвалених у справі

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак О. І. Цей житловий будинок має загальну площу 133, 8 кв. м, з яких 67,7 кв. м - житлова площа та фактично розподілений на дві окремі квартири, у яких проживають відповідачі разом із членами їх сімей.

З часу набуття у власність житлового будинку він не може реалізувати своє право власності на зазначене майно, користуватися та розпоряджатися ним у зв`язку із незаконним проживанням у ньому ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Зазначав, що згоди відповідачам на проживання у вищезгаданому житловому будинку не надавав. Неодноразово звертався до них з вимогою звільнити займану житлову площу.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 на підставі статей 321, 386, 391 ЦК України та частини третьої статті 116 ЖК УРСР просив: усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з квартири № 1 у цьому будинку, а ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - з квартири № 2 у зазначеному будинку.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Усунуто перешкоди з боку ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 щодо права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_4 . Виселено ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 із зазначеної квартири. В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 серпня 2019 року рішення районного суду в частині задоволених позовних вимог скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині відмовлено. Рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_5 . В іншій частині судове рішення першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року постанову Львівського апеляційного суду від 22 серпня 2019 року в частині: відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком шляхом виселення з квартири АДРЕСА_4 ; залишення без змін рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 червня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_8 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком шляхом виселення з квартири АДРЕСА_5 скасовано. Справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Львівського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 червня 2018 року в частині виселення ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_4 скасовано та в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 червня 2018 року в частині відмови у виселенні ОСОБА_3 , ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_5 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21 липня 2021 року постанову Львівського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні жилим приміщенням скасовано та залишено в силі в цій частині рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 червня 2018 року. Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 червня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та

ОСОБА_8 залишено без змін.

Питання щодо розподілу судових витрат судом касаційної інстанції не вирішувалося.

Доводи особи, яка подала заяву про ухвалення додаткового рішення

У серпні 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана представником - ОСОБА_2 , про прийняття додаткової постанови щодо розподілу судових витрат, а саме стягнення з відповідачів судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1 280 грн, а також витрат на правничу допомогу у розмірі 8 100 грн.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів вважає, що заява представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з вимогами статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із: судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин другої та третьої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17.

Постанову Верховного Суду від 21 липня 2021 року у цій справі заявник отримав 16 серпня 2021 року, що підтверджується відомостями з офіційного сайту Укрпошти. Ураховуючи те, що останній день звернення із заявою про розподіл судових витрат та подачу відповідних доказів припадає на вихідний день, ОСОБА_1 не пропустив строк звернення із цією заявою, надіславши її у перший робочий день - 25 серпня 2021 року.

З урахуванням резолютивної частини постанови Верховного Суду від 21 липня 2021 року та того, що касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, судовий збір за подання касаційної скарги відшкодовується йому частково на суму 640 грн.

Крім того, ОСОБА_1 понесено витрати на професійну правничу допомогу у судах апеляційної та касаційної інстанцій на загальну суму 8 100 грн, про що ним подано відповідні письмові докази.

Колегія суддів, вивчивши зазначені докази, врахувавши складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, з урахуванням вимог частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 на суму 5 400 грн.

Верховний Суд бере до уваги те, що постановою від 21 липня 2021 року скасовано постанову апеляційного суду лише в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та залишено рішення районного суду в цій частині в силі, а іншій частині постанова апеляційного суду залишена без змін. Таким чином витрати ОСОБА_1 на правову допомогу мають відшкодувати ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

При цьому колегія суддів констатує, що відповідачі не скористалися своїм правом, наданим їм положенням частини шостої статті 137 ЦПК України.

Отже, з урахуванням положень частини тринадцятої статті 141, підпунктів б), в) пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України слід стягнути з

ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 640 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 400 грн.

Керуючись статтями 133, 137, 141, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення у справі

№ 449/769/17 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 160 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1 350 грн.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 160 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1 350 грн.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 160 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1 350 грн.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 160 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1 350 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. С. Ткачук

Судді А. І. Грушицький

А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров