Справа № 643/2457/21
Провадження № 2-о/643/172/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2021 року м. Харків

Московський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Тимош О.М.,

за участю секретаря судового засідання Ускової Я.А.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису

встановив:

Заявник ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_3 строком на 6 місяців з покладенням на нього наступних обов`язків: заборонити перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань 2 км до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою ОСОБА_2 ; заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

На обґрунтування заяви заявник посилалася на те, що вона та заінтересована особа перебувають у зареєстрованому шлюбі, справа про розірвання якого перебуває у Дзержинському районному суді м.Харкова. Заявник зазначає, що заінтересована особа застосовує до неї психологічне насильство, а саме: словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, що відбувається в присутності малолітньої дитини, негативно впливають на його інтелектуальний та духовний розвиток. Насильство застосовується щодо неї у спільній квартирі подружжя за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем роботи ( АДРЕСА_2 ). ОСОБА_3 докучає заявнику листуванням, яке містить залякування, обмеження волевиявлення особи, погрожує життю та здоров`ю заявника. Заявник була вимушена тиснути кнопку «тривоги» з метою припинити неправомірні дії чоловіка, які відбувалися на її робочому місці 15.01.2021 і 10.02.2021. Такі дії заінтересованої особи викликають у заявника емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, завдати шкоду її психічному здоров`ю. Постановою Московського районного суду м.Харкова у справі №643/14962/20 від 02.10.2020 заінтересовану особу визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме: за застосування психічного і фізичного насильства щодо заявниці.

Заявник неодноразово зверталася до Московського ВП ГУНП у Харківській області із заявами про вчинення кримінального правопорушення, на які надходили відповіді про відсутність складу кримінального правопорушення. 03.02.2021 Московським ВП ГУНП в Харківській області було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника, яким заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, який був порушений кривдником. Заявник була змушена з малолітньою дитиною залишити місце реєстрації та переїхати до іншого житла, де проживає на сьогодні. Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства.

Ухвалою суду від 12.02.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами окремого провадження.

Заявник у судове засідання не з`явилася, про розгляд заяви була повідомлена належним чином.

Представник заявника у судовому засіданні підтримав заяву та просив її задовольнити в повному обсязі.

Заінтересована особа у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином та своєчасно (телефонограмою).

Враховуючи, що ч.2 ст.350-2 ЦПК України передбачено розгляд даної категорії справ не пізніше 72 годин після надходження заяви до суду, з урахуванням обізнаності учасників справи про час та місце судового засідання, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності заінтересованої особи.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у заяві про встановлення обмежувального припису, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 16.09.2005 перебувають у зареєстровано шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції 14.12.2005 (а.с.8).

Подружжя мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 виданим Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 16.10.2012 (а.с.9).

Постановою судді Московського районного суду м.Харкова від 02.10.2020 ОСОБА_3 у справі №643/14962/20 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено штраф. Згідно з постановою ОСОБА_3 застосував фізичне та психологічне насильство до дружини ОСОБА_2 (а.с.10-11).

З наданих листів начальника Московського ВП ГУНП в Харківській області вбачається, що ОСОБА_2 04.02.2021, 01.02.2021, 20.01.2021, 15.01.2021, 10.12.2020, 14.09.2020 зверталася до органів поліції із заявами щодо протиправних дій з боку чоловіка ОСОБА_3 , в зв`язку з чим органами поліції приймалися певні заходи, ознак кримінального правопорушення не встановлено (а.с.12,13,14,15,16,17).

03.02.2021 стосовно ОСОБА_3 було винесено терміновий заборонний припис, яким заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с.18).

З актів (Тривожна кнопка) від 15.01.2021 та 10.02.2021 вбачається, що до офісу по пл.Павлівській, 5 на ПЦН ТОВ «Охорона і безпека плюс» надійшов сигнал «Тривожної кнопки», по прибуттю на об`єкт було з`ясовано, що відбувся сімейний скандал між чоловіком і дружиною, акт підписано представником охоронної фірми та ОСОБА_2 (а.с.20,21).

При цьому суд не приймає як докази надані заявником скріншоти з мобільного телефона та запис розмови на диску, оскільки не може достовірно встановити написання повідомлень заінтересованою особою та належність голосів на запису учасникам справи.

З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 (заявник у справі) та ОСОБА_5 (син заявниці). Заінтересована особа зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Однак заявник з дитиною переїхала та проживає за іншою адресою: АДРЕСА_4 , та не заперечує проти проживання заінтересованої особи у квартирі АДРЕСА_5 , яка є їх спільною сумісною власністю.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини.

Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні.

07.11.2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07.12.2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, зокрема подружжя.

Статтею 1 ЗаконуУкраїни«Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних доказів заінтересованою особою подано не було.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Зі змісту статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Надаючи оцінку ризикам, на які посилалися заявниця, суд приймає до уваги аргументи заявниці, яка посилаючись на докази, підтвердила факти неодноразових конфліктів між сторонами, звернення з приводу неправомірних дій заінтересованої особи до правоохоронних органів, застосування психологічного та фізичного насильства до неї, підтверджене судовим рішення, зміна місця проживання, видання термінового заборонного припису, а тому оцінивши наявні ризики, суд з метою запобігання продовження вчинення насильства щодо заявника вважає доцільним застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний припис строком на 6 місяці, застосувавши обмеження в меншому обсязі, ніж запропоновано заявницею.

Так обмеження ОСОБА_3 у вигляді заборони наближатися на відстань 2 км до місця проживання, перебування, навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалої не можуть бути встановлені, оскільки з адрес проживання вбачається, що заявник та заінтересована особа проживають в будинках, які розташовані поблизу один від одного та дотримання такого обмеження для кривдника є вочевидь нереальним.

Враховуючи наявність ризиків психологічного насильства з боку ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_2 суд вважає за доцільне обмежити листування, телефонні переговори та контактування з заявницею через інші засоби зв`язку особисто, проте враховуючи наявність у них спільної дитини та необхідності вирішення питань щодо її виховання, суд вважає за необхідне залишити можливість спілкуватися учасникам справ через третіх осіб, та в цій частині вимоги не задовольняти.

В силу ч. 3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.10,76,95,258-259,263-265,273,293,294,350-1-350-8 ЦПК України, Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис, яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , встановити наступні заходи тимчасового обмеження:

заборонити перебувати в місці проживання ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_4 ;

заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її;

заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто.

Встановити строк дії обмежувального припису 6 місяців.

Строк дії обмежувального припису рахувати з дня ухвалення рішення.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Копію рішення направити до Московського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області для взяття ОСОБА_3 на профілактичний облік, та до Виконавчого комітету Харківської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Московський районний суд м.Харкова.

Заявник: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий .

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий.

Повне рішення суду складено 15.02.2021.

Суддя О.М.Тимош