АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року

м. Чернівці

справа №725/2755/20

провадження 822/53/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з

розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Чубрей І.І.

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08 вересня 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Іщенко І.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову посилалися на те, що 04 лютого 2019 року вони надали ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 200 000 гривень та 45 000 доларів США строком до 04 лютого 2020 року, про що відповідачкою було складено та надано позивачам письмові розписки.

Відповідачка, на день звернення до суду, взяті на себе зобов`язання так і не виконала, що в дальшому спричинило порушення їх прав та виникнення збитків для позивачів.

Просили суд стягнути з ОСОБА_3 на користь позивачів борг, а саме: 202593 (двісті дві тисячі п`ятьсот дев`яносто три) гривні, з яких основна сума боргу 200 000 гривень, 3% річних 2186 гривень, інфляційні збитки 3 210гривень 97 копійок; 45 491 долар США, з яких основна сума боргу 45 000 доларів США, 3% річних 491 долар США. Стягнути з відповідача на користь позивачів сплачений судовий збір та витрати понесені на правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08 вересня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суму боргу за борговою розпискою від 04 лютого 2019 року на загальну суму 202593 гривні, з яких основна сума боргу 200 000 гривень, 3% річних 2186 гривень, інфляційні збитки в сумі 3 210 гривень 97 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суму боргу за борговою розпискою від 04 лютого 2019 року на загальну суму 45 491 долар США, з яких основна сума боргу 45 000 доларів США, 3% річних 491 долар США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги позивачів про стягнення заборгованості, суд першої інстанції посилався на те, що відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання, не повернула позику ні в установлений договором строк, ні в подальшому, а тому вказані позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, зазначає, що розписка написана під впливом психологічного тиску, але фактично вона грошових коштів у позивачів в день написання боргової розписки не отримувала.

Також вказувала, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8925 гривень є завищеними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Судом встановлено, що 04 лютого 2019 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договори позики, за якими ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 200000 гривень за однією розпискою та 45000 доларів США за іншою розпискою та зобов`язалася повернути їх до 04 лютого 2020 року /а.с.10-11/.

14 листопада 2019 року позивачами відповідачці було направлено лист-нагадування, 03 лютого 2020 року письмову вимогу, 02 червня 2020 року письмову претензію про повернення коштів отриманих ОСОБА_3 згідно з розписками від 04 лютого 2019 року в сумі 200 000 гривень, 45000 доларів США в повному обсязі /а.с.12-15/.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких

виходить суд при прийнятті постанови

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргову розписку чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

З розписок від 04 лютого 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 отримала від позивачів 45 000 доларів США та 200 000 гривень, зобов`язалася повернути до 04 лютого 2020 року.

Вказані договори позики у вигляді розписок ОСОБА_3 від 04 лютого 2019 року, за якою позичальник зобов`язалася повернути борг до 04 лютого 2020 року, недійсним у встановленому законом порядку відповідачкою не визнавалися.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Таким чином, установивши, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд першої інстанції, з яким погоджується й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про виникнення між сторонами боргового зобов`язання.

При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 березня 2020 року у справі № 355/1301/18.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачкою зобов`язань за розпискою від 04 лютого 2019 року.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідачка, у визначені договором позики строки, позику позивачам не повернула, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивачів про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договорами позики, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у зв`язку з невиконанням зобов`язань, у позивачів виникло право на стягнення з відповідачки трьох процентів річних на суму заборгованості та інфляційних збитків, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в цій частині.

Доводи наведені в апеляційній скарзі стосовно того, що позивачі в день написання розписок 04 лютого 2019 року не передавали їй вказані в розписках кошти, є безпідставними, оскільки розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що зазначені розписки були написані ним під психологічним тиском, оскільки такі доводи ґрунтуються виключно на поясненнях відповідача, які не є доказами у розумінні вимог цивільного процесуального законодавства.

Також слід зазначити, що ОСОБА_3 не скористалась своїм правом на звернення до суду позовом про визнання договору позики в установленому законом порядку недійсним.

Посилання апелянта на те, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8925 гривень є завищеними, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ОСОБА_4 , в апеляційній скарзі, не зазначає у чому саме, на її думку, полягає завищеність витрат на професійну правничу допомогу та неспівмірність таких витрат із складністю справи.

Розмір витрат на правничу допомогу, у заявленому позивачами розмірі 8925 гривень, підтверджено належними, достовірними та допустимими доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а тому апеляційний суд вважає, що підстави для зменшення розміру судових витрат відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду щодо встановлених обставин справи.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі понесли судові витрати в розмірі 7915 гривень на оплату професійної правничої допомоги за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, яка була їм надана адвокатом Гавриш Г.А.., що підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги від 16 червня 2020 року (а.с.27-30), актом про надання правової допомоги від 28 січня 2021 року, ордером, квитанцією № 0.0..1 від 21 грудня 2020 року.

Враховуючи наведене, слід стягнути з ОСОБА_3 на користь позивачів по 3957 гривень 50 копійок на кожного в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08 вересня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , 3957 гривень 50 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3957 гривень 50 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 17 лютого 2021 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О.Одинак

Н.Ю. Половінкіна