Справа № 314/4646/19
Провадження № 2/314/117/2021
У Х В А Л А

іменем України

12.02.2021 м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Павлівська І.В.,

розглянувши, у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

встановив:

в провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

В судове засідання по справі призначене на 11.01.2021 о 09.25 год., позивач не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причину неявку суду не повідомила, на 12.02.2021 о 09.00год., позивач повторно не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином причину неявки суду не повідомила.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом, у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до вимог, передбачених ст. 223 ЦПК України, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позов без розгляду.

Встановлено, що від позивача заява про слухання справи у її відсутності не надходила.

Таким чином, законодавцем встановлено, що при повторній неявці позивача в судове засідання причина неявки в судове засідання не має значення для суду і в разі навіть поважної причини при повторній неявці в судове засідання, якщо від позивача не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, обов`язок суду залишити позовну заяву без розгляду.

Суд визнає, що позивач повторно не з`явилась до суду без поважних причин.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах Осман проти Сполученого королівства від 28.10.1998 року та Круз проти Польщі від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, залишення справи без розгляду відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Керуючись ст. 257 ЦПК України, суд, -

постановив:

позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.О. Кіяшко

12.02.2021