КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року місто Київ.

Справа 368/842/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/545/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Желепи О.В.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання Міщенко Н. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 24 січня 2020 року (у складі судді Закаблук О.В. інформація щодо дати складання повного тексту відсутня )

в справі за позовом ОСОБА_2 до Кузьминецької сільської ради Кагарлицького району Київської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай),-

В С Т А Н О В И В:

11.07.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Кузьминецької сільської ради Кагарлицького району Київської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай), в якій позивач просив суд винести рішення, яким:

- визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом, право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка б за життя була успадкована ОСОБА_3 .

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_2 обгрунтовував наступним.

05 лютого 2019 року, ним, ОСОБА_2 , було отримано лист Кузьминецької сільської ради, Кагарлицького району стосовно того, що на території вищевказаної сільської ради знаходиться не витребувана земельна ділянка (пай), який належав ОСОБА_4 на підставі права власності.

ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від «17» січня 1996 року) була матір`ю його померлої дружини, - ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від «09» листопада 2002 року), тобто його тещею.

Після смерті ОСОБА_4 , спадокоємцями усього належного їй майна стали його покійна на даний час дружина, - ОСОБА_5 та її рідний брат, тобто син померлої, - ОСОБА_3 , про що свідчить довідка.

Згідно відомих на момент смерті даних, успадковане майно являло собою житловий будинок в якому і мешкала померла. Згідно доручень, отриманих від ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , ним виконувалися дії по оформленню договору купівлі-продажу успадкованого ними будинку.

В листі, отриманому ним від Кузьминецької сільської ради, поставлене запитання щодо сприяння у виявленні можливих спадкоємців на вказану земельну ділянку (пай).

Його дружина, - ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Він є єдиним спадкоємцем всього належного їй майна згідно свідоцтва на право спадщину № 1915/2002 від 19 червня 2019 року. Що ж стосується її рідного брата ОСОБА_3 , він також є померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наскільки йому відомо, ніхто з його родичів не заявляв прав на спадкування належного йому майна, йому не відомо, чи знаходилось на момент смерті у його володінні будь-яке майно.

Він, ОСОБА_2 є вдівцем ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб № 1154 від «15» грудня 1973 року та свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 від «09» листопада 2002 року.

ОСОБА_2 , прийнявши спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, вважає, що він є єдиним спадкоємцем а інші спадкоємці на земельну ділянку відсутні.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 24 січня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 , в порядку спадкування, як спадкоємець, після смерті ОСОБА_4 , право власності на 1/2 частину земельної частки (пай) члена СТОВ «Славутич» розміром 3,65 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Кузьминецької сільської ради Кагарлицького району Київської області, що належало померлій ОСОБА_4 на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серія РН № 378990 від 15 жовтня 2001 року.

Не погоджуючись з таким рішенням, 02.10.2020 року згідно поштової відмітки, особою, яка не брала участь у справі ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій останній просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції застосував норми Цивільного кодексу України, в той час як застосуванню підлягає Цивільний кодекс УРСР, оскільки час відкриття спадщини після смерті як ОСОБА_5 так і ОСОБА_3 припадає саме на дію ЦК УРСР.

Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано наявність спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_3 . Цим спадкоємцем є відповідно до ст. 529 ЦК УРСР ОСОБА_1 , оскільки він є сином померлого. Про спадкове майно так само як і позивач дізнався в лютому 2019 із листа Кузьминецької сільської ради, про наявність не витребуваного паю покійної та про допомогу у виявленні дійсних спадкоємців. 03 вересня 2020 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку земельної частки (паю) після смерті ОСОБА_3 . Тому апелянт є єдиним спадкоємцем майна на сьогодні після смерті ОСОБА_3 за законом і відповідно має право на спадкування за законом усього майна померлого, коли б воно не було виявлене. Разом з тим він до кінця не може реалізувати це право, так як за рішенням суду позивач незаконно оформив 1/2 частину паю бабусі, яка була успадкована його батьком на себе.

Вказує на те, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 264 ЦПК України проігноровано пропуск позивачем строку для прийняття спадщини.

Зазначає, що право на Ѕ земельної частки (паю) як на спадкове майно порушено оскаржуваним рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 24.01.2020, при цьому він не був залучений до розгляду справи.

Посилається на ч.3 п.4 ст. 376 ЦПК України.

Також вказує, що з відповіді (відмови) Кузьминецької сільради на заяву про надання дозволу на розроблення технічної документації для виділення земельної частки в натурі, вбачається, що дана земельна ділянка вже «видана у власність третій особі» на підставі рішення суду для однієї Ѕ паю та свідоцтва про право на спадщину для іншої Ѕ паю. Крім того, ОСОБА_2 одноосібно оформив кадастровий номер та право власності на всю ділянку. Зі слів орендаря ОСОБА_6 позивач здав ділянку йому в оренду, що ускладнює оформлення апелянтом права власності на Ѕ зазначеної земельної ділянки. В зв`язку з чим право на спадкове майно заявника порушено оскаржуваним рішенням, при цьому вказує, що не був залучений до розгляду справи.

Ухвалою від 22 жовтня 2020 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

22 жовтня 2020 року також задоволено частково заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Накладено арешт на Ѕ частину земельної ділянки кадастровий номер якої 322284400:05:304:0021, площею 3,0009 га.

Однак станом на 10 лютого2021 року відзиву до суду не подано.

В судове засідання 10 лютого 2021 року позивач ОСОБА_2 та його представник до суду не з`явились.

Представник позивача подала клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу позивача. Крім того, представник позивача не зазначила, яка поважна причина її неявки до суду.

ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити.

Інші учасники справи про день і час розгляду справи повідомлені належним чином.

З огляду на те, що справа перебуває в провадженні Київського апеляційного суду більше 60 днів, та враховуючи, що представником позивача не наведено жодної поважної причини її неявки до суду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились до суду, про день і час розгляду справи повідомлені.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог та вважав встановленим, що позивач ОСОБА_2 , прийнявши спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, є єдиним спадкоємцем, а інші спадкоємці відсутні.

Проте, вказані висновки суду не ґрунтуються на обставинах справи, наданих суду доказах та нормах матеріального права.

Крім того, судом грубо порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаній нормі процесуального права оскаржуване рішення суду не відповідає.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України).

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів»).

Згідно ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Визнаючи за позивачем право власності на майно в порядку спадкування, суд керувався ЦК України;

Всі особи, щодо спадкування прав яких йшлося в рішенні суду, померли до 2004 року.

Відповідно до перехідних положень ЦК України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщину, майно померлого переходить за правом спадкоємства до держави.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, дружина і батьки померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем, вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Так, судом встановлено, що05 лютого 2019 року, позивачем по справі, - ОСОБА_2 , було отримано лист Кузьминецької сільської ради, Кагарлицького району стосовно того, що на території вищевказаної сільської ради знаходиться не витребувана земельна ділянка (пай), який належав ОСОБА_4 на підставі права власності.

ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від «17» січня 1996 року) була матір`ю його померлої дружини, - ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від «09» листопада 2002 року), тобто його тещою.

Після смерті ОСОБА_4 , спадокоємцями усього належного їй майна стали його покійна на даний час дружина, - ОСОБА_5 та її брат - син померлої, - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно відомих на момент смерті даних, успадковане майно являло собою житловий будинок в якому і мешкала померла. Згідно доручень, отриманих від ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , позивачем ОСОБА_2 виконувалися дії по оформленню договору купівлі-продажу успадкованого ними будинку.

В листі, отриманому ним від Кузьминецької сільської ради, поставлене запитання щодо сприяння у виявленні можливих спадкоємців на вказану земельну ділянку (пай).

Дружина позивача ОСОБА_2 , - ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем всього належного їй майна згідно свідоцтва на право спадщину № 1915/2002 від 19 червня 2019 року. Що ж стосується рідного брата його дружини, - ОСОБА_3 , то станом на 25,06.2019 року, він також є померлим.

Суд вважав встановленим, що ніхто з родичів ОСОБА_3 , - чи близького чи далекого споріднення, - не заявляв прав на спадкування належного ОСОБА_3 майна.

Позивач ОСОБА_2 є вдівцем ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб № 1154 від «15» грудня 1973 року та свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 від «09» листопада 2002 року.

Як встановлено судом в судовому засіданні, первинний спадкодавець по даній справі, - ОСОБА_4 заповіт не складала, ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 заповіт не складали, а тому в даному випадку має місце спадкування за законом.

Належність померлій ОСОБА_4 земельного паю підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай), який видано 15 жовтня 2001 року на ім`я ОСОБА_4 , в якому зазначено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) видана громадянину України - члену колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ «Славутич» с. Кузьминці Кагарлицького району Київської області, на підставі рішення Кагарлицької районної державної адсміністрації Київської області від 21 червня 1996 року № 118.

Згідно даного сертифікату ОСОБА_4 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СТОВ «Славутич» розміром 3, 65 умовних кадастрових гектари без визначення цієї частки в натурі на місцевості.

Сертифікат зареєстровано 15 жовтня 2001 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 366.

Оскільки спадщину згідно довідки було прийнято померлою дружиною позивача ОСОБА_2 , - ОСОБА_5 , - в рівних долях, а позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем майна його померлої дружини та має право на оформлення права власності на 1/2 вказаної земельної ділянки.

Суд вважав встановленим, що станом на час слухання даної справи відсутні особи, які б у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , або претендували на іншу 1/2 земельної ділянки, що належала ОСОБА_4 , - що підтверджується листом Кузьминецької сільської ради Кагарлицького району Київської області.

Колегія суддів, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, з огляду на те, що вони не відповідають фактичним обставинам справи, а суд розглянув спір з порушенням норм матеріального права, заявлений до неналежного відповідача, оскільки на час вирішення даного спору існували інші спадкоємці після смерті ОСОБА_3 , які також претендували на отримання у спадщину, вищезазначеного земельного паю, проте не були залучені позивачем до розгляду даної справи.

Задовольняючи позов та визнаючи право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку за позивачем, суд першої інстанції не з`ясував коло осіб, які мають право на спадщину, чим допустив порушення спадкових прав інших спадкоємців, зокрема, сина - ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , який має право на спадкування після смерті свого батька, який так само, як і дружина позивача є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 , якій належало право на спірний пай.

За таких обставин, позивач, щодо частки на спадкове майно повинен був позиватись до ОСОБА_1 , а не до селищної ради, так як за наявності спадкоємців, які прийняли спадщину право спадкування до держави не переходить.

Колегія суддів встановила, що визнавши право власності на земельну ділянку за позивачем, суд прийняв рішення, щодо прав ОСОБА_1 який не був залучений до участі в справі, що відповідно до п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду на викладене, колегією суддів встановлено, що рішення ухвалено районним судом за неповно встановлених обставин справи, які мають правове значення для її вирішення, за недоведеності тих обставин, які суд вважав встановленими та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, суд вирішив питання про права ОСОБА_1 , який не був залучений до участі у справі, а тому, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи.

Колегія суддів, з огляду на те, що в задоволенні позову відмовлено, вважає за необхідне скасувати заходи забезпеченнявжиті ухвалою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року у виді накладення арешту на Ѕ частини земельної ділянки кадастровий номер якої 322284400:05:304:0021, площею 3,0009 га.

Згідно з частиною тринадцятою ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1260 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 24 січня 2020 рокускасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Кузьминецької сільської ради Кагарлицького району Київської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай)- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Харківським РУ ГУ МВС України в м. Києві, РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві, РНОКПП НОМЕР_5 , ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1260 грн. 00 коп.

Скасувати заходи забезпеченнявжиті ухвалою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року у виді накладення арешту на Ѕ частини земельної ділянки кадастровий номер якої 322284400:05:304:0021, площею 3,0009 га.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді