ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 638/9628/20

провадження № 22-ц/818/5406/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів Пилипчук Н.П., Хорошевського О.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Харківська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Закревського Андрія Олександровича представника Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2021 року в складі судді Аркатової К.В.,

у с т а н о в и в :

14 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради (далі - ХМР) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що він є власником автомобіля Кіа Rio, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 22 березня 2020 року по вул. Цілиноградській, 26 в місті Харкові на вказаний автомобіль впала частина дерева та пошкодила його.

За результатами розгляду матеріалів № 11240 від 22 березня 2020 року за його заявою Шевченківським ВП ГУНП в Харківській області видана довідка, відповідно до змісту якої об`єктивні дані, які б стали підставою для внесення вказаних відомостей до ЄРДР, отримані не були. Відповідно до висновку експертного дослідження № 6-1/14ЕД-2020 від 25 червня 2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Кіа Rio, номерний знак НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження становить 32 890,88 грн. Вартість відновлювального ремонту складає 72 231,43 грн. Зазначав, що земельна ділянка на якій знаходилось дерево, що впало на його автомобіль, належить до земель територіального громади м. Харкова, тобто земель комунальної власності. Будівля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності фізичній особі підприємцю (далі - ФОП) ОСОБА_2 . Зазначає, що пошкодженням автомобіля в результаті падіння дерева йому завдано душевних страждань, у зв`язку з перенесенням великого нервового шоку його активність в перші дні після дорожньо транспортної пригоди (далі ДТП) була обмежена. Через пошкодження майна, він відчував сильний емоційний стрес, наслідком якого стала повна втрата сну та тривалий час, постійні головні болі, підвищена нервозність, у нього виникла потреба докладати додаткові зусилля по відновленню звичайного способу життя.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ХМР на його користь матеріальну шкоду у розмірі 72 231,43 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу, судовий збір та витрати на проведення експертного дослідження.

18 листопада 2020 року ОСОБА_3 представник ХМР надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відзив мотивовано тим, що заподіяна позивачу шкода відбулась на території, що прилегла до будинку АДРЕСА_1 , власником якої є ФОП ОСОБА_2 . Також, вказував на невстановлення конкретного місця заподіяння збитків позивачу та те, що 22 березня 2020 року мали місце погіршення погодних умов, що і стало причиною утворення численних механічних ушкоджень на автомобілі позивача. Вказує на наявність непереборної сили у той проміжок часу, яка не залежала від волевиявлення відповідача по справі і є підставою для звільнення від відповідальності за дане недоговірне зобов`язання.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ХМР на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 32 890,88 грн, 1015,20 грн - на відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням оцінки автомобіля, та 1000,00 грн компенсації моральної шкоди, судовий збір в розмірі 840,80 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6200,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки з наявних матеріалів справи вбачається, що дерево, з якого впала гілка на належний позивачу автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, тобто його власником є територіальна громада міста, відсутність даних, що останнє у відповідності до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перебувало на балансовому обліку, в той час як організація роботи з цього питання проводиться органами місцевого самоврядування, тому обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу шкоди слід покласти саме на ХМР, до відання виконавчого органу якої в силу підпункту 7 пункту «а» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належать організація благоустрою населених пунктів; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організація озеленення та яким не було належним чином забезпечено організацію роботу з питань благоустрою, а саме щодо обліку зелених насаджень, здійснення їх інвентаризації, проведення періодичних оглядів.

02 серпня 2021 року ОСОБА_3 представник ХМР звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що п.п.7 п. «а» частини першої статті 30 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено право громадян звертатися до суду з позовами про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою. При застосуванні відповідної норми права слід розмежувати ті повноваження, які належать сільській, селищній та міській раді, а які відносяться до відання виконавчих органів відповідних рад. Тому у ХМР відсутній обов`язок відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду внаслідок падіння гілки дерева на автомобіль позивача. У даному випадку заподіяна позивачу шкода відбулася на території, що прилегла до будинку АДРЕСА_1 , власником якої є ФОП ОСОБА_2 . Обов`язок щодо утримання в належному стані самих об`єктів благоустрою (в тому числі зелених насаджень) покладається на суб`єкта господарювання тобто на ФОП ОСОБА_2 . Крім того, позивачем не доведена протиправна дія чи бездіяльність відповідача, причинний зв`язок між неправомірними діями та шкодою, що унеможливлює покладення на них обов`язку з відшкодування шкоди; документально не підтверджено конкретне місце пригоди, відсутній протокол огляду місця пригоди, схема дорожньо-транспортної пригоди, показання свідків були складені самим позивачем, а також відсутні докази, що дерево не зрубано третіми особами; немає експертного висновку щодо стану дерева, не складено акт отриманих ушкоджень; відсутня інформація, що на момент аварії не було штормових попереджень у даному районі; що стоянка автомобіля на тротуарах заборонена, тому позивачем можливо порушено Правила дорожнього руху.

01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивований тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Закревського А.О. представника ХМР на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини першої статті 369 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції в частині залишення позову без задоволення не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 22 березня 2020 року на належний ОСОБА_1 на праві приватної власності автомобіль Кіа Rio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою вул. Цілиноградська, 26 в місті Харкові, впала частина дерева, чим автомобілю було завдано значних пошкоджень.

22 березня 2020 року Шевченківський ВП ГУНП в Харківській області зареєстровано заяву ОСОБА_1 , в якій він просив провести перевірку за фактом того, що 22 березня 2020 року о 15-18 год. за адресою: м. Харків, вул. Цілиноградська, 26, на його автомобіль Кіа Ріо, номерний знак НОМЕР_1 , впало дерево, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Проведеною перевіркою встановлено, що у зазначеній період часу за адресою: АДРЕСА_1 , через погіршення погодних умов на автомобіль заявника впала частина дерева, внаслідок чого на автомобілі утворились чисельні механічні ушкодження. Вжитими заходами, встановити свідків вказаних фактів, а також встановити на чийому балансі знаходиться дерево, не надалось можливим. Таким чином, об`єктивні дані, які б були підставною для внесення вказаних відомостей до ЄРДР, отримані не були.

Згідно з висновком Харківського науково дослідного експертно криміналістичного центру № 6/1/14ЕД-20, складеного 25 травня 2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Кіа Rio, номерний знак НОМЕР_1 , в результаті пошкодження автомобіля, станом на 22 березня 2020 року становить 32 890,88 грн.

Відповідно до відомостей Харківського регіонального центру з гідрометеорології від 12 травня 2020 року на адвокатський запит, за даними метеостанції Харків, 22 березня 2020 року з 15 год. до 18 год. 30 хв. опадів не було, вітер був північно західного напрямку, 5-10 м/с, з 14 год. 06 хв. до 16 год. 20 хв., пориви до 12 м/с, температура повітря протягом періоду становила 11-12 градусів тепла. 21 квітня о 13 годин складено попередження про очікування вдень 22 квітня по місту та області поривів вітру до 15-20 м/с.

Згідно з листом КП «Жилкомсеровіс» від 12 травня 2020 року на адвокатський запит, до обов`язків вказаного комунального підприємства не входить обстеження та видалення дерев на території м. Харків, в тому числі за адресою: м. Харків, вул. Цілиноградська, 26.

Відповідно до листа КП «Харківблагоустрій» від 12 травня 2020 року до компетенції вказаного комунального підприємства не належить прибирання прибудинкової території по АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частинами першою та другою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Разом з тим потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.

Факт падіння дерева на належний позивачу автомобіль та завдання в зв`язку з цим транспортному засобу механічних пошкоджень, а також розмір заподіяної шкоди підтверджуються наданими позивачем довідкою Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області від 24 березня 2020 року щодо пошкодження автомобіля Кіа Rio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , висновком про проведення експертного дослідження по встановленню вартості пошкодження автомобіля від 25 травня 2020 року.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За приписами частини першої та другої статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Пунктом 5 частини другої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Згідно з частиною сьомою статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.

Пунктом 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.

Відповідно до пункту 5.5. Правил відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.

Таким чином, балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень.

Підпунктом 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Тобто до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 20189 року у справі № 200/22129/16.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Подія, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача, відбулась по вул. Цілиноградській, 26, у Шевченківському районі м. Харкові. Утримання зелених насаджень за цією адресою здійснюється ХМР.

За таких обставин, оскільки дерево, яке впало на належний позивачу автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста та відсутні дані про те, що дане дерево відповідно до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перебувало на балансовому обліку виконавчого комітету чи будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на ХМР обов`язку по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди.

Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер та обсяг страждань, який зазнав ОСОБА_1 висновки суду першої інстанції, щодо стягнення з ХМР моральної шкоди в розмір 1000,00 грн також є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги, про те, що позивачем не доведена протиправна дія чи бездіяльність ХМР, причинний зв`язок між неправомірними діями та шкодою, що унеможливлює покладення на відповідача обов`язку відшкодування шкоди, судова колегія вважає необґрунтованими, зважаючи на таке.

Причинно-наслідковий зв`язок між пошкодженням належного позивачу автомобіля та бездіяльністю ХМР, до обов`язків якої входить організація озеленення та якою не було належним чином забезпечено організацію роботи з питань благоустрою, встановлено судом першої інстанції на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та не спростовано відповідачем під час розгляду справи.

У випадку заподіяння майну особи шкоди внаслідок бездіяльності балансоутримувача, яка проявляється у незабезпеченні належного стану та догляду за утриманням об`єктів благоустрою, до яких відносяться зелені насадження, балансоутримувач зобов`язується відшкодувати таку шкоду.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 липня 2019 року у справі № 372/1891/17, провадження № 61-682св18.

Відсутність своєї вини у завданні позивачу шкоди Харківською міською радою не доведено.

Доводи ХМР, що документально не підтверджено конкретне місце ДТП, відсутні протокол огляду місця ДТП, схема ДТП, показання свідків, експертний висновок щодо стану дерева, а також докази на підтвердження того, що дерево не зрубано третіми особами; не складено акту отриманих ушкоджень; відсутня інформація, що на момент аварії не було штормових попереджень у даному районі, є необґрунтованими та висновків суду першої інстанції не спростовують, адже не свідчать про відсутність вини відповідача у заподіянні шкоди автомобілю позивача.

Єдиною та достатньою обставиною у цій справі, яка б свідчила про відсутність вини відповідача у заподіянні шкоди позивачу, а як наслідок і відсутність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку її відшкодувати, було б заподіяння такої шкоди у зв`язку із дією об`єктивних обставин, зокрема те, що падіння дерева на автомобіль відбулося внаслідок злив, ураганів, сильних вітрів тощо.

Однак, будь-яких відомостей щодо таких обставин відповідачем не надано, свої заперечення проти вимог позивача ХМР не підтвердила будь-якими належними та допустимими доказами, що є її процесуальним обов`язком як учасника справи, а лише ґрунтується на припущеннях.

При цьому, позивач не зобов`язаний доказувати вину відповідача у заподіянні шкоди. Натомість саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві. Проте, ХМР жодного доказу відсутності своєї вини ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не надала.

Доводи ХМР, що стоянка автомобіля на тротуарах заборонена, тому позивачем могло бути порушено Правила дорожнього руху, також є лише припущеннями відповідача, оскільки будь-яких доказів порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху матеріали справи також не містять, даних, що стоянка автотранспорту по АДРЕСА_1 заборонена, відповідачем не надано.

Посилання відповідача на обов`язок ФОП ОСОБА_2 утримання в належному стані об`єктів благоустрою (в тому числі зелених насаджень), оскільки останній на праві приватної власності належать нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки сторонами у справі не доведено обставин щодо земельної ділянки, площі, меж та кадастрового номеру, яка перебуває у користуванні ФОП ОСОБА_2 .

При цьому, багаторічні насадження не можуть розглядатись як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки.

Власником (особою, яка зобов`язана утримувати майно, що їй належить) зелених насаджень є власник земельної ділянки, на якій вони розташовані, тобто у даному разі, територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 211/1489/13-ц, провадження № 61-27913св18.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то слід заначити таке.

Матеріали справи свідчать, що адвокатське об`єднання «Центр захисту права» в особі адвоката Черних І.О. представляло інтереси ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги № 406 від 28 вересня 2021 року (далі договір).

Відповідно до умов вказаного договору клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу (в тому числі правничу допомогу) в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (пункт 1.1).

Згідно з актом виконаних робіт від 29 вересня 2021 року адвокатським об`єднанням «Центр захисту права» клієнту надані наступні послуги: ознайомлення з апеляційною скаргою ХМР на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/9628/20 2 година, вартість послуги 2 000,00 грн; підготовка та направлення до Харківського апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу ХМР по справі № 638/9628/20 4 години, вартість послуги 4 000,00 грн.

Загальна вартість наданої професійної правничої (правової) допомоги (послуг) згідно з даним актом становить 4 800,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 29 вересня 2021 року за послуги, зазначені в акті наданих послуг від 28 вересня 2021 року, ОСОБА_1 сплатив адвокатському об`єднанню «Центр захисту права» грошову суму в загальному розмірі 4 800,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача (пункт 2 частини другої статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частин першої четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ХМР правом на подання клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не скористалась.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з ХМР на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 800,00 грн.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Закревського Андрія Олександровича представника Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2021 року - залишити без змін.

Стягнути з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 800,00 (чотири тисячі вісімсот грн).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Н.П. Пилипчук

О.М. Хорошевський