Справа № 308/5954/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання - Стегней К.В., за участі: позивача - ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 , відповідача - ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4 , представника третіх осіб - ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, за якою просить суд:

-визначити місце проживання доньки, ОСОБА_6 , 2009 року народження, та сина, ОСОБА_3 , 2012 року народження, з їх матір`ю - ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначила наступне.

12 травня 2007 року між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №222.

Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

05 жовтня 2015 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 308/14631/14-ц шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , укладений 12 травня 2007 року та зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №222, розірвано.

Вказаним рішенням малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено на проживанні з батьком, ОСОБА_3 .

Рішення про розірвання шлюбу було прийнято нами і зв`язку з тим, відповідач ОСОБА_3 ухилявся від призову на військову службу до Збройних Сил України у відповідності до Указу Президента від 17 березня 2014 року № 303/2014 та Указу Президента від 14 січня 2015 року № 15/2015.

Після розірвання шлюбу їх з відповідачем стосунки не змінилися і вони продовжили проживати разом, однак без офіційного оформлення шлюбних стосунків.

На початку 2020 року взаємовідносини різко погіршились, вони втратили повагу один до одного і позивач зрозуміла, що подальше ведення господарства, проживання разом однією сім`єю неможливо, а постійні суперечки, образи та нездорова сімейна атмосфера негативно вплинуть на розвиток та психологічне здоров`я їх дітей.

09 січня 2020 року позивач уклала договір найму квартири за адресою: АДРЕСА_3 , строком на 12 місяців та з цього часу проживає окремо від чоловіка. Договір найму укладала з наміром проживати разом з дітьми, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , про що зазначила в пункті 8 Договору найму, однак колишній чоловік забороняє їй бачитись з дітьми та забрати їх до себе на постійне місце проживання. Крім особистого житла також позивач має стабільний самостійний дохід, працює в AT «Комінвестбанк» на посаді головного економіста. Згідно Довідки виданої AT «Комінвестбанк» за вихідним № 03-1/30-26 від 19.02.2020 загальна сума її нарахованого доходу за період з 01.08.2019 по 31.01.2020 року складає 82 484,71 грн. (вісімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят чотири гривні сімдесят одна копійка). Відтак, позивач вважає, що має матеріальну можливість забезпечити належний догляд та утримання дітей. Крім того, саме нею постійно сплачувались рахунки до дошкільного навчального закладу № 20, який відвідує син ОСОБА_8 , про що надана копія квитанцій.

Позивач зазначила, що їй, як матері, надзвичайно важко проживати окремо від дітей. В зв`язку з окремим проживанням вона позбавлена можливості вільно з ними спілкуватись, відводити їх вранці на навчання. Вона не може належним чином забезпечити їх повноцінний розвиток та захистити від емоційного дискомфорту.

З огляду на викладене, позивач вважає, що для найкращого забезпечення прав та інтересів дітей, їхнього гармонійного фізичного та психоемоційного розвитку, враховуючи, що вона має роботу, самостійних дохід та постійне місце проживання, слід визначити місце проживання ОСОБА_6 , 2009 року народження, та ОСОБА_3 , 2012 року народження, зі їх матір`ю - ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_3 .

За ухвалою від 08.07.2020 року судом було відкрите провадження у цій справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

За ухвалою від 13.07.2021 року судом було відмовлено у задоволенні клопотання від 01.07.2021 року представника відповідача - ОСОБА_4 про закриття провадження у цій справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Клопотання позивача - ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 про витребування доказів - задоволено. Витребувано з Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області вирок від 1993 року відносно ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Івано - Франківськ, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , засудженого Івано - Франківським міським судом за ч. 2 ст. 118 КК України (задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насилля, погрози або з використанням безпорадного стану потерпілої вчинене повторно, або групою осіб, або особливо небезпечним рецидивістом чи особою, яка раніше вчинила будь - який із злочинів, передбачених статтею 117 або частиною другою статті 122 цього Кодексу, або таке, що спричинило особливо тяжкі наслідки, а так само вчинене щодо неповнолітньої).

Зазначену ухвалу було виконано, докази надані суду.

За ухвалою від 08.12.2021 року судом було задоволено частково клопотання представника третьої особи задовольнити частково, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської.

В судовому засіданні 08.12.2021 року позивач та її представник позов підтримали та просили суд його задовольнити з підстав наведених вище.

Відповідач та його представник позов не визнали з підстав, зазначених у письмових відзивах, просили суд відмовити повністю у позові, оскільки проживання дітей саме з батьком відповідає інтересам дітей.

Представник третіх осіб просив позов задовольнити, оскільки згідно останнього висновку органу опіки та піклування було визнано доцільним визначити місце проживання дітей із матір`ю.

Заслухавши сторін та їх представників, з`ясувавши думку малолітньої дитини, дослідивши всі докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2015 року у справі № 308/14631/14-ц було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , укладений 12 травня 2007 року та зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 222. Малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - залишено на проживанні з батьком - ОСОБА_3 .

При цьому судом було встановлено, що 12 травня 2007 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований 12 травня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 222.

З матеріалів справи вбачається, що вони не підтримують шлюбних стосунків, спільне господарство не ведуть та спору з приводу спільного майна не мають.

У ході розгляду справи встановлено, що сторони дійшли згоди щодо місця проживання малолітніх дітей, у зв`язку з чим, виходячи із вимог ст. 160 СК України та ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що вимога позивача про залишення малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на проживанні з батьком є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак суд вважає встановленими факти перебування сторін у шлюбі і його розірвання та такими, що не підлягають доказуванню у цій справі.

Слід також зазначити, що на цей час існує спір між сторонами про визначення місця проживання дітей. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2015 року у справі № 308/14631/14-ц не має преюдиційного значення у цій справі, оскільки склад учасників у цих справах різний; спір щодо місця проживання дітей фактично судом не вирішувався по суті через відсутність спору між сторонами, було лише констатовано, що сторони дійшли згоди щодо місця проживання малолітніх дітей та підтверджено таку згоду у рішенні, до участі у тій справі судом не залучалася Служба у справах дітей Ужгородської міської ради та Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, не досліджувалися будь - які докази (в тому числі і висновок органу опіки та піклування Ужгородської міської ради). Тоді як на цей час одній дитині - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виповнилося 12 років, тобто згідно ч. 2 ст. 160 СК України обов`язковому з`ясуванню підлягає думка самої дитини щодо її місця проживання. Відтак зі спливом великого проміжку часу у майже шість років, відсутня згода щодо місця проживання малолітніх дітей між батьками, про свідчить і звернення позивача до Служби у справах дітей Ужгородської міської ради та Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради.

Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Як стверджує позивач, після розірвання шлюбу їх з відповідачем стосунки не змінилися і вони продовжили проживати разом, однак без офіційного оформлення шлюбних стосунків. На початку 2020 року взаємовідносини різко погіршились, вони втратили повагу один до одного і позивач зрозуміла, що подальше ведення господарства, проживання разом однією сім`єю неможливо, а постійні суперечки, образи та нездорова сімейна атмосфера негативно вплинуть на розвиток та психологічне здоров`я їх дітей, тому вона орендувала квартиру та пішла з дому.

Відповідач визнав в судовому засіданні 08.12.2021 року той факт, що вони з позивачкою та дітьми проживали спільно за однією адресою до 03 березня 2020 року, а після цієї дати він залишився проживати один із дітьми, відтак зазначені факти доказуванню не підлягають, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Отже у період із 03 березня 2020 року до цього часу малолітні діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживають спільно із батьком - ОСОБА_3 без матері за адресою: АДРЕСА_4 , що також підтверджується довідкою ТОВ «Житло - Сервіс» від 21.02.2020 року № 86.

Мати дітей, позивач у цій справі, - ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Ужгороді, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_4 . Має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 , проте фактично проживає у орендованому житлі а адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується договором найму від 09.01.2020 року та квитанціями про оплату комунальних послуг (а.с. 14 - 23, т. 1).

Позивач має постійне місце роботи у АТ «Комінвестбанк», де працює на посаді головного економіста. При цьому її заробітна плата за період з 01.08.2019 року по 31.01.2020 року склала 82 484,71 грн., відтак її середньомісячний дохід складає 13 747,45 грн., що підтверджується довідкою від 19.02.2020 року № 03-1/30-26. За місцем роботи характеризується позитивно - характеристика від 24.06.2021 року № 04-31/30-1396.

Згідно довідки від 02.10.2020 року № 100 Закладу дошкільної освіти № 20 комбінованого типу діти у період з 2011 року по 2019 рік виховувалися в ЗДО № 20. За цей період мати приймала участь у вихованні дітей та проводила оплату харчування.

Згідно довідки ФОП ОСОБА_9 від 05.10.2020 року № 32 за грудень 2015 року, січень 2016 року, лютий, квітень, вересень - грудень 2017 року та січень - травень 2018 року за харчування доньки проводила оплату мати.

Відповідач, батько дітей, - ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , у м. Івано - Франківськ, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , за яким проживає фактично до цього часу, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_5 . Зазначена квартира належить йому на праві власності відповідно до договору дарування від 26.06.2003 року, яке зареєстроване у встановленому порядку (витяг від 01.08.2003 року).

Батько має постійне місце роботи - працює в Ужгородському міському територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради на посаді завідувача сектору обліку та нічного перебування бездомних осіб з 22 березня 2016 року до теперішнього часу, що підтверджується довідкою від 30.07.2020 року № 01-09/291.

Відповідач має дохід за період з січня 2020 року по червень 2020 року у загальному розмірі 85 818,99 грн., відтак його середньомісячний дохід складає 14 303,17 грн., що підтверджується довідкою від 30.07.2020 року № 01-09/290.

За місце роботи ОСОБА_3 характеризується позитивно (характеристика від 30.07.2020 року № 01-09/292). Неодноразово нагороджувався грамотами та подяками (а.с. 76 - 82, т. 1).

Згідно довідки Ужгородської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 5 з поглибленим вивченням іноземних мов від 30.07.2020 року № 261 ОСОБА_1 протягом останніх років не відвідувала батьківські збори, не цікавилася успішністю в навчанні та поведінкою дочки, вихованням доньки займається батько.

Згідно довідки від 29.07.2020 року тренера секції айкідо діти успішно займаються цим видом спорту зі 2016 року, супроводом та витратами, що ідуть на екіпірування, інвентар для тренувань, тренування та виїзду на семінари, заняття займається батько.

Згідно довідки ФОП ОСОБА_9 від 28.07.2020 року № 29 у період з 01 вересня 2019 року по 12 березня 2020 року за харчування сина сплачує його батько.

Згідно довідки від 04.08.2020 року № 275 Ужгородської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 5 (з урахуванням довідки від 20.08.2020 року № 294) доньку приводить до школи та забирає переважно батько. Під час дистанційного навчання батько переймався успіхами доньки та процесом виконання завдань. Мати відвідала батьківськи збори один раз у жовтні 2019 року, декілька разів особисто зверталася до вчителя з проханням до класного керівника забрати доньку з останніх уроків, про що свідчить онлайн - листування.

Згідно довідки від 04.08.2020 року № 269 Ужгородської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 5 сина приводить до школи і забирає батько. Під час карантину батько контролював навчання свого сина та відправляв виконані завдання класному керівнику. Мати була лише один раз присутня на святі ОСОБА_10 . Після першого тижня карантину мама відправила фото виконаних учнем завдань. В кінці навчального року попросила надіслати їй в електронному вигляді свідоцтво досягнень учня.

Сторони, 06.04.2011 року уклали та нотаріально посвідчили договір між подружжям про утримання та виховання дитини при розірванні шлюбу, за умовами п. 1 якого дійшли спільної згоди, що у випадку розірвання шлюбу з будь - яких причин, спільна донька - ОСОБА_6 , після розірвання шлюбу залишається на вихованні та проживанні разом з батьком - ОСОБА_3 .

Як зазначено у ч. 1, 6 ст. 56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Органом опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради був наданий висновок від 02.12.2020 року № 856/23/02-14 за яким, за наслідками розгляду наявних матеріалів, враховуючи інтереси малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та той факт, що батько малолітніх належно виконує свої батьківські обов`язки органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому встановлено, що доцільним буде залишити місце проживання малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , разом з їх батьком гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , за адресою його місця проживання.

При цьому у висновку було заначено, що акт обстеження від 30 вересня 2020 року проведений за адресою АДРЕСА_3 , вказує на те, що умови проживання в однокімнатній квартирі знаходяться у доброму стані. Житло облаштовано необхідними комунальними зручностями та вмебльовано достатньою кількістю меблів. В квартирі наявна необхідна побутова техніка. В квартирі є можливість облаштувати спальні місця для малолітніх дітей. Загалом в помешканні створено необхідні умови для виховання дітей та їх розвитку. Гр. ОСОБА_1 проживає в даній квартирі одна на підставі договору найму.

В ході проведеної бесіди мати дитини повідомила, що наразі з батьком ОСОБА_11 існує конфлікт щодо участі у вихованні малолітніх дітей, що змусило її звернутися із заявою щодо зміни місця проживання дітей.

Згідно акту оцінки потреб №214, складеного фахівцем соціальної роботи Ужгородського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді 30.09.2020 року, батьківський потенціал гр. ОСОБА_1 знаходиться на належному рівні.

Акт обстеження проведений за адресою проживання батька 05.10.2020 року вказує на те, що умови проживання в квартирі - задовільні. Кімнати вмебльовано необхідними меблями, наявна побутова техніка та газове автономне опалення. Санітарно-гігієнічні умови відповідають необхідним вимогам. Для дітей є окремі кімнати в яких є спальні дивани, робочі столи, комп`ютер.

Згідно акту оцінки потреб №225 від 05.10.2020 року батьківський потенціал гр. ОСОБА_3 знаходиться на належному рівні.

В ході обстеження умов проживання батька дітей було проведено бесіду з малолітніми дітьми з якої встановлено наступне: ОСОБА_12 періодично ходить на зустрічі з матір`ю, спілкується по телефону, однак хоче проживати з батьком. Син ОСОБА_8 ображається на маму, виявляє бажання і надалі проживати з батьком.

Згідно вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 15 червня 2001 року у справі № 1-347 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , було визнано винним за ст. 121 КК України і обрано йому покарання у вигляді одного року шести місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у ВТК загального режиму. Подія злочину мала місце 11.03.2001 року. Зазначений вирок набув законної сили 22.06.2001 року. Відповідно ОСОБА_3 повинен був відбувати покарання у строк до 22.12.2002 року.

Згідно вироку від 29.10.1993 року у справі № 1-431 Івано - Франківського міського суду ОСОБА_3 було визнано винним за ст. 118 ч. 2 КК України і покарано позбавленням волі строком на три роки у виправно - трудовій колонії загального режиму. За ухвалою від 22.12.1993 року Івано - Франківського обласного суду цей вирок був залишений без змін. Злочин був вчинений 11 березня 1993 року.

Стаття 121 КК України 1960 року (у редакції станом на час вчинення злочину 11.03.2001 року) встановлювала кримінальну відповідальність за вчинення розпутних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку у вигляді позбавленням волі на строк до двох років.

Частина 2 статті 118 КК України 1960 року (у редакції яка діяла станом на 11.03.1993 року - час вчинення злочину) встановлювала кримінальну відповідальність за задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, погрози або з використанням безпорадного стану потерпілої, якщо воно вчинене повторно або групою осіб або особливо небезпечним рецидивістом, чи особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених статтею 117 або частиною 2 статті 122 цього Кодексу, або таке, що спричинило особливо тяжкі наслідки, а так само вчинене щодо неповнолітньої, у вигляді позбавлення волі на строк від двох до десяти років.

Відповідно до ст. 12 КК України зазначений злочин за ст. 121 КК є злочином невеликої тяжкості, а за ч. 2 ст. 118 КК - є тяжким злочином.

Як зазначено у п. 6, 8 ч. 1 ст. 89 КПК України такими, що не мають судимості, визнаються: особи, засуджені до обмеження волі, а також засуджені за злочин невеликої тяжкості до позбавлення волі, якщо вони протягом двох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину; особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.

Відтак зі спливом великого проміжку часу відповідач вважається таким, що не має судимості за обома злочинами, що також підтверджується довідкою від 02.07.2021 року ААА № 1113100, тому судом не приймається до уваги вищезазначений вирок суду, як доказ судимості відповідача.

Суд оцінює критично докази (а.с. 13 - 20), які є роздруківкою з невідомих джерел, оригінал яких судом не оглядався, відтак не можуть бути визнані належними та допустимим доказами у цій справі.

Суд приймає до уваги результати індивідуального психологічного обстеження ОСОБА_6 (а.с. 21, т. 2) згідно якого, вона виявляє оптимістичність, бажання до спілкування. Визнання інших та захоплення нею є провідними потребами для неї. У дівчинки відмічається певна напруга, занепокоєння, тривожність та відчуття пустоти. Її лякають зміни, які можуть статися в її житті, такі як необхідність зміни місця проживання, школи, кола спілкування, зміни в матеріальному становищі (дівчинка вважає, що саме такі зміни чекають на неї у разі , якщо вона почне жити з мамою). Також відмічається страх не відповідати очікуванням батька. У дівчинки спостерігається позитивне ставлення як до батька, так і до матері. Проте вона намагається підтримати батька, оскільки вважає, що той страждає, і тому більше цього заслуговує. Водночас, через проективні методики були помічені певні агресивні та деструктивні імпульси щодо батька.

Суд також приймає до уваги результати індивідуального психологічного обстеження ОСОБА_3 (а.с. 22, т. 2) згідно якого, провідними потребами для нього є розуміння, любов, підтримка, самоповага. Психологічне здоров`я у дитини у нормі. Психічний стан розцінюється як позитивний, хоча є певні ознаки прихованого емоційно - особистісного неспокою, пригніченого стану. У хлопчика низький рівень тривожності. Тематика страхів відповідає його віковій нормі. Під час проведення дослідження хлопчик був дуже сконцентрованим, боявся зробити помилку, спонтанні відповіді намагався виправити. Найбільш значимим емоційно близьким членом сім`ї для нього є батько. Він для нього є найбільшим авторитетом. Стосовно мами відчуває гнів та ворожість. Він вважає її винною в розлученні батьків. Хлопчик сприймає маму практично винятково в негативному світлі та проявляє ненависть до неї. Такі сильні негативні емоції щодо батьків не характерні для дітей його віку та практично не з`являються природнім шляхом (зазвичай вони виникають у результаті навіювання одного з батьків).

Згідно заяви від 01.09.2020 року батько дітей просив директора школи не віддавати дітей під час навчального процесу іншим особам без його письмової згоди, при цьому ПІБ матері в цій заяві не зазначено.

Відповідно до листа від 16.09.2020 року № 322 школа не забороняє матері спілкуватися із дітьми, незважаючи на карантинні заходи.

Докази додані до заяви про уточнення позовних вимог від 13.07.2021 року (а.с. 29 - 96, т. 2) судом не досліджуються та не оцінюються, тому що цю заяву було залишено без розгляду через порушення порядку та строків її подання, встановленого ЦПК України.

Згідно повторно виданого висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 09.09.2021 року № 1025/23/2-14 розглянувши наявні матеріали, враховуючи інтереси малолітніх ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , керуючись статтями 3 Конвенції про права дитини та 155 Сімейного кодексу України, відповідно до яких найкращі інтереси дитини мають бути предметом основного піклування батьків та пріоритетом для будь - яких органів, установ, організацій судів в усіх діях щодо дітей, а також, зважаючи на те, що інтереси дітей в залежності від їх характеру та серйозності можуть переважати над інтересами батьків, органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 , за адресою її місця проживання.

При цьому органом опіки та піклування було поряд з раніше дослідженими доказами враховано виключно з морально-етичних міркувань думку деяких членів цього колегіального органу, що злочини були скоєні проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітніх дітей різної статі, та висловлено думку, що такий батько не здатний створити належні умови для морального та духовного розвитку дітей.

Згідно психологічних досліджень дітей (а.с. 152, 153, т. 2) насильства з боку матері щодо дітей виявлено не було.

За рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.09.2021 року у справі № 308/6546/21 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 25.05.2021 року.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

При цьому під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.

Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу статті 6 Декларації прав дитини, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 7 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Судом було з`ясовано думку малолітньої дитини - ОСОБА_6 , яка повідомила суду, що вона бажає проживати разом із батьком, тому що їй так більш комфортно і спокійно, він доглядає за нею і задовольняє всі її потреби. Однак дитина також повідомила, що тривалий час їх сім`я проживала разом дружньо, у неї були однаково гарні стосунки із батьком та матір`ю, і по суті, ці стосунки зіпсувалися за пів року до фактичного розлучення батьків і ще погіршилися після їх розлучення, тому що вона вважає, що саме матір винна у розлученні.

Проаналізувавши всі вищезазначені докази, суд дійшов висновку, що сторони у цій справі, батьки малолітніх дітей, мають майже однакові соціально - побутові умови задля проживання дітей, мають постійне місце роботи та однаковий середньомісячний дохід (13 747,45 грн. у матері та 14 303,17 грн. у батька), обидва позитивно характеризуються на роботі. Сторони створили дітям умови для виховання і розвитку. Обидві квартири знаходяться на одній вулиці Легоцького в м. Ужгороді, відтак при зміні місця проживання дітей не зміниться їх коло спілкування, звичний уклад життя, школа, тому суд не приймає до уваги доводи сторін з цього приводу.

За однакових умов виховання суд враховує найкращі інтереси дітей та відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною, а саме: прихильність дочки ОСОБА_6 до батька та її бажання проживати разом із батьком, його належне виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини, врахування ним інтересів дитини (сприяє зайняттям спортом, контролює процес навчання), наявність більшого взаємопорозумінні між ними, ніж із матір`ю та бажання дитини захистити батька після розлучення, тому в цій частині позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Що ж стосується сина - ОСОБА_3 , суд приймає до уваги вік дитини, якому тільки виповнилося 9 років ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), він потребує більш ретельного догляду та виховання ніж його сестра, хоча і виявляє бажання проживати разом із батьком, проте, на думку суду, робить це під впливом авторитету батька та з огляду на вибір сестри. Дитина однаково любить обох батьків та переживає стрес з приводу їх розлучення. Мати належним чином виконувала свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей до розлучення, однак не може у повній мірі виконувати їх зараз, оскільки спільно не проживає із дітьми. Судова практика свідчить про той факт, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд не вбачає виняткових обставин задля залишення проживати малолітнього сина ОСОБА_3 із батьком, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд також звернув увагу на той факт, що позивач просить саме визначити місце проживання дітей, а не змінити раніше визначене місце проживання, проте вважає що по суті позов поданий саме задля вирішення питання про зміну місця проживання дітей, тому не вдаючись до надмірного формалізму, вважає за можливе прийняти рішення що відповідає діючому законодавству, саме змінивши місце проживання дитини шляхом визначення його місця проживання, що відповідає дійсним правовідносинами сторін у цій справі.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України витраті із сплати судового збору у розмірі 420,40 грн. слід покласти на позивача, а у розмірі 420,40 грн. стягнути з відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 76-89, 141, 258 - 261, 265, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, - задовольнити частково.

Змінити місце проживання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визначивши місце проживання дитини з матір`ю - ОСОБА_1 .

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Витраті із сплати судового збору у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок) покласти на позивача.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 , паспорт НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 , такої, що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , паспорт НОМЕР_4 , витрати із сплати судового збору у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 10.12.2021 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова