Справа № 367/3930/17
Провадження № 2/367/417/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Мерзлому Л.В.,

за участі помічника судді Кузнєцовій П.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій незаконними,-

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій незаконними.

Позов мотивує по тим підставам, що в АДРЕСА_1 знаходиться земельна ділянка з будинком на ній та самочинним будівництвом - спірний флігель, у користуванні чотирьох фізичних осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .Зазначає про те, що предметом спору є відторгнення ОСОБА_2 частини земельної ділянки садиби на свою користь.Вказує про те, що згідно архівної довідки БТІ за домоволодінням по АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 р. зареєстровано право особистої власності в частинах чотирьох фізичних осіб, зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Межі та розмір земельної ділянки домоволодіння не визначені.

Зазначає про те, що в 2008 р. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , без участі позивача були проведені роботи з приватизації земельних ділянок - розділеної земельної ділянки садиби. Кожному із трьох суб`єктів приватизації були видані Державні Акти про реєстрацію в Держгеокадастрі.Стверджує, що про незаконність проведених дій свідчить відсутність Державної реєстрації вказаних земельних ділянок.У вищезгаданих Актах міститься кадастрова схема Зведеного плану садиби за адресою: АДРЕСА_1 . В ній в межах садиби містяться дві земельні ділянки, площею 396 м2 та 522 м2 у користуванні ОСОБА_2 , ще одна земельна ділянка з нежитловими будівлями між земельною ділянкою в 0.0396 га, кадастровий номер :01:063:0059 та земельною ділянкою в 0.0177 га, кадастровий номер :01.063:0054, спірна земельна ділянка знаходиться теж у користуванні ОСОБА_2 .Зазначає про те, що саме ця спірна земельна ділянка є об`єктом спору, про свої права на яку ОСОБА_2 заявляє вже як нібито окреме домоволодіння по АДРЕСА_3 .

Вказує про те, що для встановлення факту відторгнення ОСОБА_2 частини земельної ділянки позивач звертався до Ворзельської селищної ради з відповідною заявою.

Позивач стверджує, що на підставі сумнівного технічного паспорту БТІ, що був наданий ОСОБА_2 , депутатською комісією за результатами обстеження домоволодіння 11.05.2016 було складено Акт, згідно якого членами комісії було заявлено про визнання факту існування домоволодіння за адресою; АДРЕСА_3 , вказане домоволодіння, нібито, винесене за межі садиби за адресою: АДРЕСА_2 , чим і зумовлено зменшення розміру земельної ділянки садиби з 2968 м2 до 2757 м2.

Вказує про те, що при проведенні дій замовниками з розформування земельної ділянки садиби, рішенням Ворзельською селищною радою XI сесії XXIV скликання № 352-П-ХХІУ від 20.06.2003 р., було закріплено земельну за будинком в АДРЕСА_2 , домовласниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ділянку в 2757 м2. В переліку домовласників ОСОБА_2 не значиться.

Просить визнати дії ОСОБА_2 з відторгнення на свою користь частини земельної ділянки садиби в 211 м2 з будівлями на ній по АДРЕСА_1 - незаконними, та таким, що вплинули на межі та розмір земельної ділянки садиби. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач просив задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні відповідач просила в задоволені позову відмовити.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказувала про те, що в усіх правовстановлюючих документах, поданих у копіях позивачем, вказана земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , значиться розміром 2757 м2. Таким чином, стверджує, що позивач не доказує документально свої вимоги. Земельна ділянка, про яку говорить позивач, не є територією за адресою: АДРЕСА_2 , а має окрему поштову адресу: АДРЕСА_3 , окремого власника і усі правовстановлюючі документи. Позивач не має доступу до вказаної адреси, а також не може заявляти вимоги щодо вказаної земельної ділянки

Крім того, зазначає, що відповідач купила будівлю у її колишнього власника. В селищній раді відповідачу видали усі необхідні документи на цю будівлю і ніякі протиправні дії вона не вчиняла.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно листа Управління держземагентства у м. Ірпені Київській області відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, що розміщений з адресою: АДРЕСА_1 , перебуває в спільній частковій власності ОСОБА_1 (38/100), ОСОБА_4 (17/100), ОСОБА_2 (29/100) та ОСОБА_3 (16/100). У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Зазначене також підтверджується копією архівної довідки КП КОР «Північне бюро технічної інвентаризації» від 26.02.2016 № 179.

Згідно рішення Ворзельської селищної ради від 20.06.2003 № 352-11-ХХІУ, закріплено земельну ділянку площею 2757 м2 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого господарства за будинком в АДРЕСА_2 , домовласниками якого є: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (згідно погодження суміжних землекористувачів).

Згідно Акту обстеження Постійною депутатською комісією з питань охорони навколишнього середовища, природокористування, земельних відносин та надзвичайних ситуацій від 11.05.2016, за адресою: АДРЕСА_3 , розташований жилий будинок, власником якого є ОСОБА_2 .

За адресою: АДРЕСА_1 , розташований жилий будинок, співвласником якого є ОСОБА_1 .

У судовому засіданні встановлено, що право власності ОСОБА_2 на жилий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , підтверджується копією договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 06.07.2002, згідно якого ОСОБА_2 купила у ОСОБА_5 3/10 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_3 , та копією технічного паспорту на вказану будівлю. Вищевказана частина житлового будинку належала ОСОБА_5 на підставі договору дарування частини житлового будинку.

Крім того, згідно копії договору дарування частини житлового будинку від 22.03.2002, ОСОБА_2 прийняла у дар від ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 7/10 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_3 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.06.2019, у приватній власності ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка площею 0,0396 м2, кадастровий номер :01:063:0059.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 392 ЦК України, передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 цього Кодексу).

Відповідач набула право власності на частину будівлі, розміщену на вказаній земельній ділянці, а тому до неї відповідно до положень ст. 120 ЗК України переходить право власності на земельну ділянку.

Пунктом «е» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Враховуючи, що відповідач правомірно набула право власності на жилу будівлю та земельну ділянку, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача та не доведеність обставин, на які посилається позивач як на підставу для задоволення своїх вимог, а отже позовна заява не підлягає задоволенню в повному обсязі, .

На підставі викладеного, керуючись статтями 16, 377, 392 Цивільного кодексу України, ст. 120 Земельного кодексу України, статтями 12, 13, 81, 141, 206, 247, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій незаконними - відмовити.

Повний текст судового рішення складено 25.11.2021.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Л.В. Мерзлий