КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києву від 22 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що при переоформленні прав на майно, йому стало відомо про те, що відповідно до постанови відділу ДВС Подільського РУЮ у м. Києві від 2010 року на все його майно накладено арешт. В реєстрі боржників України, на час звернення до нотаріуса, та на час складення позову відомості про позивача як боржника відсутні.

Згідно повідомлення державного виконавця, яке він отримав у грудні 2018, протягом 2010-2014 років у відділі ДВС Подільського району на виконані перебувало декілька виконавчих проваджень, в яких він був боржником. При цьому, позивач жодного разу не отримував від ДВС жодного документа.

У відділі 02 грудня 2010 року було відкрито виконавче провадження (винесена постанова про відкриття виконавчого провадження) про стягнення боргу з позивача на користь ПАТ «Універсал банк» на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2010 року та винесено постанову про накладення арешту на його майно.

Посилався на те, що будь-яких документів щодо накладення арешту на майно він не отримував, арешт накладено незаконно.

На підставі викладеного в позові, позивач просив суд першої інстанції зняти арешт з майна, накладений згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №23030410 від 02 грудня 2010 року.

Рішенням Подільського районного суду м. Києву від 22 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом не були з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи. Неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, не з`ясовано, що в реєстрі боржників позивач не значиться, виконавче провадження на виконанні не перебуває ні в Подільському ВДВС у м. Києві, ні в Канівському МР ВДВС, таким чином жодних правових підстав для існування арешту на майно немає, як і підстав для його накладення.

Окрім того, відповідачем не було надано суду жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог та документів, які підтверджують правомірність накладення такого арешту.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідач також в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 грудня 2018 року на майно ОСОБА_1 накладено арешт.

Відповідно до листа державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Бондаренко О.С. від 12 грудня 2018 року за результатами пошуку в Автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВП) виявлено наступні виконавчі провадження, боржником за якими є ОСОБА_1 , що перебували на виконанні у відділі, в рамках яких було накладено арешт на майно боржника, та були завершені без фактичного виконання рішення:

Виконавче провадження №23030410 з виконання виконавчого листа №2-3607 від 19 жовтня 2010 року Подільського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 42888,12 грн. на користь ПАТ «Універсал банк».

02 грудня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника.

25 грудня 2015 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено виконавчий документ за місцем знаходження нерухомого майна боржника - Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області.

Постанова про зняття арешту з майна боржника не виносилася.

Виконавче провадження №35026276 з виконання виконавчого листа № 2-5414/11 від 19 березня 2012 року Подільського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДКУ у м. Києві 214,60 грн.

07 листопада 2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

26 травня 2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження №14118484 з виконання постанови №787790 від 02 березня 2009 року ДАІ Подільського району при УДАІ ГУМВС України у м. Києві про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу у розмірі 255,00 грн.

17 червня 2009 року відкрито виконавче провадження з накладенням арешту на майно боржника.

25 грудня 2009 року винесено постанову про повернення виконавчого документу у зв`язку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення, у межах відповідної суми стягнення.

Виконавче провадження №43915422 з виконання виконавчого листа №758/15847/13-ц від 04 червня 2014 року Подільського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 22449,41 грн. на користь ПАТ «КБ «Приватбанк».

09 липня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

22 грудня 2014 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено виконавчий документ за місцем знаходження нерухомого майна боржника - Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області.

Постанова про зняття арешту з майна боржника не виносилася.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження, а саме - боржником, в межах якого було накладено арешт на належне йому майно, а тому згідно норм чинного законодавства має право оскаржити дії державного виконавця у порядку, визначеному ЦПК України.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступних обставин.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України встановлює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності охороняється законом та його порушення з боку будь-якого державного органу, установи, особи не припустимо.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до листа Канівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області вбачається, що згідно даних АСВП та журналів обліку, виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 42888 грн. 12 коп. на користь ПАТ «Універсал Банк» на виконання до відділу станом на 16 листопада 2018 року не надходив на примусовому виконанні не перебуває.

Окрім того, як вбачається зі змісту заявлених позовних вимог предметом позову є скасування арешту, який був накладений саме в межах виконавчого провадження №23030410 з виконання виконавчого листа №2-3607 від 19 жовтня 2010 року, виданий Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 42888,12 грн. на користь ПАТ «Універсал банк».

Згідно наданої суду Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 грудня 2018 року на майно ОСОБА_1 накладено арешт саме в рамках вказаного виконавчого провадження №23030410, яке в подальшому було закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено виконавчий документ за місцем знаходження нерухомого майна боржника до Канівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Разом з тим, виконавчий документ на час звернення ОСОБА_1 не перебуває на примусовому виконанні у Канівському міськрайонному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Враховуючи те, що виконавче провадження №23030410, в рамках якого накладено арешт постановою від 02 грудня 2012 року на майно ОСОБА_1 , на даний час не здійснюється, то наявність вказаного обмеження порушує права позивача на вільне володіння та розпорядження належним їй на праві власності майном, а тому є достатні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо скасування арешту на майно, накладеного постановою державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва від 02 грудня 2010 року у межах виконавчого провадження №23030410.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києву від 22 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту майна скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту майна задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 02 грудня 2010 року в рамках виконавчого провадження №23030410, запис про який внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 08 грудня 2010 року за №10588875.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: