ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Херсон

номер справи: 766/5425/18

номер провадження: 22-ц/819/53/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Полікарпової О.М.,
Склярської І.В.,
секретарПлохотніченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 25 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Корабельний районний відділ виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Корабельний районний відділ виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції в Херсонській області про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що на виконанні у Корабельному районному відділі державної виконавчої служби м. Херсона перебувають виконавчі листи, видані Херсонським міським судом Херсонської області на підставі рішення суду про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, та про стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 600 грн щомісячно.

Посилаючись на те, що відповідач свій обов`язок зі сплати аліментів та додаткових витрат на дитину у визначеному розмірі не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 квітня 2018 року складала 35 987,75 грн, позивачка, уточнивши в процесі розгляду справи позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість зі сплати аліментів за період з 12 лютого 2016 року по 01 листопада 2018 року у розмірі 23 536,46 грн, неустойку за несплату аліментів у розмірі 119 552,92 грн, заборгованість зі сплати додаткових витрат на дитину у розмірі 18 000 грн, інфляційні втрати внаслідок несплати додаткових витрат на дитину у розмірі 3 624,60 грн та 3 % річних у розмірі 720 грн.

Ухвалою суду від 22 червня 2020 року третю особу Корабельний районний відділ державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції в Херсонській області замінено на Корабельний районний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Рішенням суду від 25 вересня 2020 року позов задоволено частково та постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2016 року по березень 2018 року в сумі 35 987,36 грн, а також заборгованість зі сплати додаткових витрат з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат в розмірі 5 196,23 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині стягнення заборгованості за прострочення сплати аліментів в сумі 35 987,36 грн, а також заборгованості зі сплати додаткових витрат в розмірі 4 800 грн скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів та як наслідок розміру пені не відповідають обставинам справи та зроблені без врахування проведеного державним виконавцем перерахунку заборгованості, загальний розмір якої зменшився та склав 19 142,10 грн.

Також вказав на те, що суд помилково в резолютивній частині стягнув з нього заборгованість за прострочення сплати аліментів, в той час як у мотивувальній частині дійшов висновку про наявність підстав для стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі, який дорівнює 100 відсотків заборгованості в сумі 35 987,36 грн.

Крім того вважає, що всю суму заборгованості як зі сплати аліментів, так і зі сплати додаткових витрат на дитину за період з 08.07.2017 року по 01.01.2018 року ним сплачено, тому за відсутності предмета спору підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду мотивовано тим, що відповідач неналежно виконує обов`язок утримувати дитину, в тому числі брати участь у додаткових витратах на неї, оскільки сплачує стягнуті з нього рішенням суду аліменти та додаткові витрати на дитину нерегулярно, тому повинен нести встановлену статтею 196 СК України відповідальність за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину.

В процесі розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2016 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 12.02.2016 року та до повноліття дитини та додаткові витрати на сина, що пов`язані із розвитком здібностей, у розмірі 600 грн щомісяця, починаючи з 12.02.2016 року і до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили 11.10.2016 року.

На виконання вищевказаного рішення суду Херсонським міським судом Херсонської області 24.10.2016 року видано два виконавчі листи.

Постановами державного виконавця Корабельного РВ ДВС м.Херсона від 27.10.2016 року відкрито виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів №667/900/16-ц, виданих 24.10.2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку та додаткових витрат на дитину , що пов`язані із розвитком здібностей, у розмірі 600 грн щомісяця.

Згідно із розрахунками заборгованості зі сплати аліментів, зробленими старшим державним виконавцем Корабельного районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (нині- Корабельний районний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)) станом на 01 листопада 2018 року (період, що є спірним у цій справі) заборгованість відповідача перед позивачем щодо сплати аліментів на утримання сина становила 22 511 грн 10 коп., а заборгованість з оплати додаткових витрат на дитину становила 16 200 грн. Наведена заборгованість утворилася за період з лютого 2016 року (а.с.87, 88).

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду визначено Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частинами третьою та четвертою статті 71 якого розмір заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (частина восьма статті 71 Закону).

У спірних правовідносинах спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів та з оплати додаткових витрат на дитину відсутній.

Статтею 196 СК України, яка регулює питання відповідальності за прострочення сплати аліментів, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року внесено зміни до статті 196 СК України.

Зокрема, розмір неустойки (пені), на яку має право стягувач за наявності наведених вище умов, обмежено 100 відсотками заборгованості та доповнено частиною четвертою такого змісту: у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми.

Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.

Враховуючи, що встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність за прострочення сплати аліментів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що частина перша статті 196 СК України в редакції Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, відповідно до положень частини першої статті 58 Конституції України має зворотну дію в часі, тому визначений позивачкою розмір неустойки за прострочення сплати аліментів, допущене відповідачем за період з лютого 2016 року по жовтень 2018 року, не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, розмір якої станом на 01.11.2018 року у спірних поравовідносинах становить 22 511 грн 10 коп.

Разом з тим, правильно застосувавши норму матеріального права, яка регулює спір, що виник між сторонами в цій частині, суд першої інстанції помилково обмежив розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, сумою в 35 987 грн 75 коп., не врахувавши, що це розмір заборгованості зі сплати аліментів та з оплати додаткових витрат на дитину, визначений позивачкою станом на 01.04.2018 року, в той час, як додаткові витрати на дитину не є аліментами в розумінні статті 180 та частини першої статті 196 СК України, а предметом спору в цій справі є неустойка за прострочення сплати аліментів станом на жовтень 2018 року.

Крім того, зробивши мотивований висновок про те, що позивач має право на стягнення із відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів в межах 100 відсотків заборгованості та про те, що вимоги щодо стягнення існуючої заборгованості зі сплати аліментів є лишньо заявленими, так як є предметом примусового стягнення у виконавчому провадженні, суд помилково зазначив у резолютивній частині рішення про стягнення заборгованості зі сплати аліментів за період з лютого 2016 року по березень 2018 року в сумі 35 987,36 грн.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині вимог про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів підлягає зміні із зменшенням визначеної до стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми грошових коштів із 35 987грн 36 коп. до 22 511 грн 10 коп. та із вказівкою на те, що зазначена сума є неустойкою за прострочення сплати аліментів за період з 12.02.2016 року по жовтень 2018 року включно.

Що ж стосується відповідальності за прострочення оплати додаткових витрат на дитину, то, як зазначалося вище, вона вперше введена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17 травня 2017 року, який набрав чинності з 08 липня 2017 року, тому відповідно до приписів статті 5 ЦК України регулює відносини, які виникли з цієї дати (дня набрання ним чинності).

З огляду на наведене, суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача заходів відповідальності за прострочення оплати додаткових витрат на дитину за період з 12.02.2016 до 08.07.2017 (до набрання законної сили Законом № 2037-VIII від 17 травня 2017 року) та здійснив розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних із простроченої суми, яка утворилася починаючи з 08 липня 2017 року.

Розмір визначеної до стягнення суми в цій частині (69,83 грн (3%річних)+326,40 грн (інфляційні втрати)=396,23 грн) жодна із сторін не оспорила та не спростувала.

Однак, визначивши до стягнення несплачені відповідачем у спірний період додаткові витрати на дитину в сумі 4 800 грн, суд не врахував, що додаткові витрати на сина стягнуті з відповідача рішенням суду, яке перебуває на примусовому виконанні, в тому числі і в частині заборгованості боржника щодо цих виплат, розмір якої сторонами не оспорюється, тому не потребує додаткового вирішення в судовому порядку, наслідком якого є подвійне стягнення одних і тих же виплат.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості з оплати додаткових витрат на дитину в сумі 4 800 грн підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині та зменшення визначеної судом до стягнення суми грошових коштів в цій частині із 5 196 грн 23 коп. до 396 грн 23 коп.

В решта оскарженій частині висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами доказів та нормам матеріального права, що регулює спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги в іншій частині не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, доводи відповідача про те, що заборгованість зі сплати аліментів та додаткових витрат на дитину виникла не з його вини, оскільки він не знав про наявність виконавчих проваджень, колегія суддів до уваги не приймає, так як обов`язок батька утримувати дитину не залежить від наявності чи відсутності виконавчого провадження та вчинення виконавцем передбачених законом дій щодо примусового виконання судового рішення.

Заперечуючи наявність вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів та з оплати додаткових витрат на дитину, відповідач не доводив факт виконання ним у спірний період обов`язку утримувати сина, в той час, як такий обов`язок у нього виник на підставі статті 180 СК України та підлягав виконанню як за рішенням суду, так і за домовленістю з матір`ю дитини.

Відповідач, будучи обізнаним щодо порушеного позивачем у 2016 році питання про стягнення з нього аліментів на утримання сина та додаткових витрат на дитину, не вчиняв жодних дій для виконання зазначеного обов`язку батька, тому суд обґрунтовано вважав відсутність його вини у спірних правовідносинах недоведеною.

В решті частині рішення суду в апеляційному порядку не оскаржено, тому в силу статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 вересня 2020 року в оскарженій частині частково змінити.

Зменшити визначену до стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму грошових коштів із 35 987 грн 36 коп. до 22 511 грн 10 коп. (двадцяти двох тисяч п`ятсот одинадцяти гривень 10 коп.) та вважати, що зазначена сума є неустойкою за прострочення сплати аліментів за період з 12.02.2016 року по жовтень 2018 року включно.

Це ж рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості з оплати додаткових витрат на дитину в сумі 4 800 грн скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати додаткових витрат на дитину відмовити та зменшити визначену судом до стягнення суму грошових коштів у цій частині з 5 196 грн 23 коп. до 396 грн 23 коп. (трьохсот дев`яносто шести гривень 23 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: О. М. Полікарпова

І. В. Склярська

Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова