Ухвала

15 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 548/2434/19

провадження № 61-2090ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії посадових осіб Хорольского районного сектору управління Державної міграційної служби України

в Полтавській області щодо зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та послідуючої реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протиправними.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року,

з урахуванням ухвали цього ж суду від 04 січня 2021 року про виправлення описки, апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України

в Полтавській області задоволено. Рішення Октябрського районного суду

м. Полтави від 26 червня 2020 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

08 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду

із касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду

від 23 грудня 2020 року (надійшла до суду 10 лютого 2021 року), в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

1. Касаційна скарга ОСОБА_1 подана до суду касаційної інстанції

з пропуском строку на касаційне оскарження.

Разом із тим, у касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення, посилаючись на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови Полтавського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року було отримано

08 січня 2021 року, на підтвердження чого надав копію поштового конверту Полтавського апеляційного суду.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо

в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Ураховуючи наведені заявником доводи та надані на їх підтвердження докази, Верховний Суд вважає, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, а тому його слід поновити.

2. Водночас, подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

У касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно уточнити касаційну скаргу з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження відповідно до частини

другої статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддеюпостановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постановиПолтавського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог цієї ухвали до 15 березня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник