Номер провадження: 22-ц/813/5642/21
Номер справи місцевого суду: 522/9996/17
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Чирці Т.В.,

розглянувши у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про усунення перешкод в здійсненні права користування місцем загального призначення,

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в здійсненні права користування місцем загального призначення. В позові просила суд усунути їй перешкоди в здійсненні права користування місцем загального користування коридором площею 9,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , розташованому на третьому поверсі трьохповерхового будинку, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 відкрити прохід та надати доступ до загального коридору площею 9,6 кв.м (а.с.2-3).

19 червня 2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні загальним коридором в комунальній квартирі задоволено. Усунено перешкоди ОСОБА_2 в здійсненні права користування місцем загального користування коридором площею 9,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 розташованому на третьому поверсі трьохповерхового будинку, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 відкрити прохід та надати доступ до загального коридору площею 9,6 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подачу позову у розмірі 640 гривень (а.с.91-92).

17 липня 2019 року Одеським апеляційним судом отримано апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2019 року. Апелянт повідомляє про те, що судом першої інстанції не взято до уваги того, що прохід було зачинено ще до того як ОСОБА_1 став власником частини квартири. Також, на думку апелянта, не враховано, що кімната ОСОБА_2 знаходиться в середині квартири, і перешкоджає апелянту користуватися спільною площею. Крім того, апелянт наголошує на тому, що ОСОБА_1 не єдиний власник житлової площі, так крім нього власниками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а тому апелянту не зрозуміло чому саме до нього ОСОБА_2 звернулась із позовом. З огляду на вказане, апелянт просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2019 року (а.с.97-98).

09 жовтня 2019 року до Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначила, що не має можливості користуватися місцем загального користування, так як її дверний прохід заставлений шафою, якою користується саме відповідач, тому позивач і звернулася до ОСОБА_1 з проханням звільнити місце проходу, на що відповідач спочатку пообіцяв відкрити прохід, а потім просто не реагував на її звернення, після чого ОСОБА_2 і звернулася до суду із позовною заявою. Крім того, зазначила позивач, що судом першої інстанції за її клопотанням були витребувані копії технічних паспортів з архівної справи на квартиру АДРЕСА_2 , з яких вбачається, що відповідачу належить кімната площею 23,6 кв. м, кухня площею 3,5 кв. м та балкон площею 1,4 кв.м, а позивачу належить кімната площею 29 кв. м, санвузол площею 3,3 кв.м, а місцем загального користування є коридор площею 4,6 кв.м та коридор 9,6 кв.м, тому право відповідача ніяким чином не порушене. Також позивач зазначила, що апеляційна скарга, на її думку, є необґрунтованою, а тому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін (а.с.135-137).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, представник позивача проти її задоволення заперечував.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників провадження, які з`явились, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції посилався на положення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року стосовно визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та стосовно усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на це, суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивач мешкає у квартирі загального користування за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якої входить коридор площею 9,6 кв.м, то права позивача підлягають судовому захисту (а.с. 92).

Апеляційний суд, не погоджуючись частково із мотивуванням суду першої інстанції та частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22.11.2016 року є власником 308/1000 частини квартири АДРЕСА_2 , яка в цілому складається з шести житлових кімнат та приміщень загального користування, житловою площею 103,8 кв.м, загальною площею 147,8 кв. м (а.с. 5-5 зворот).

Як вбачається з копії технічного паспорта, дана частка квартири складається з двох кімнат площею 15,4 кв.м та 13,6 кв.м і має вихід на два коридори - площею 9,6 кв.м та 4,6 кв.м (а.с. 6-7).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником 215/4000 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Як вбачається з Акта від 17.05.2017 року, складеного мешканцями квартири, відповідач ОСОБА_1 закрив дверний прохід та перешкоджає у користуванні позивачці коридором (а.с. 12-12 зворот).

Як вбачається з копій технічних паспортів на жилі приміщення, що належать на праві власності сусідам сторін (а.с. 33-43), спірний коридор, площею 9,6 кв. м є приміщенням загального користування.

Відповідно до положень ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Право спільної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Так, встановивши, що відповідач закрив дверний прохід своєю шафою, через що позивачка не має можливості користуватися загальним коридором площею 9,6 кв.м, що в свою чергу створює незручності позивачці у користуванні її частиною квартири, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про усунення позивачу перешкод у користуванні загальним коридором.

Апеляційний суд вважає, що порушення принципу спільності здійснення права спільної сумісної власності на шкоду інтересам позивача, як іншого співвласника спірного коридору, є достатньою підставою для задоволення її вимог та поновлення порушених прав у спосіб, визначений у рішенні суду першої інстанції, з метою відновлення можливості повноцінно користуватись спільним майном та часткою квартири.

Апеляційний суд також зазначає, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі є неспроможними, оскільки про наявність зазначених в апеляційній скарзі обставин відповідач не заявляв під час розгляду справи в суді першої інстанції та на їх підтвердження апелянтом не подано жодного доказу.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, однак виходив із помилкових мотивів, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині мотивування, виклавши її в редакції цієї постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2019 року змінити в мотивувальній частині.

В іншій частині залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст цієї постанови складено 08 грудня 2021 року

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

25.11.2021 року м. Одеса