КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 372/2494/19 Головуючий у 1 інстанції: Потабенко Л.В.
провадження № 22-ц/824/622/2021 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк», Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Державного підприємства «СЕТАМ», третя особа приватний нотаріус Саєнко Еліни Володимирівна, про визнання недійсними електронних торгів, свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та витребування майна, -

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовували тим, що на підставі виконавчого листа, виданого Обухівським районним судом Київської області № 2-177/11, відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором звернуто стягнення на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власницею якої була ОСОБА_4 , шляхом проведення прилюдних торгів було відкрито виконавче провадження Обухівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та здійснено опис предмету іпотеки.

Оскільки торги щодо реалізації іпотечного майна в рамках виконавчого провадження не відбулись у зв`язку з відсутністю учасників, то було складено протокол проведення електронних торгів, в якому зазначено, що торги не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

В подальшому Обухівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області було складено акт про передачу нереалізованого майна стягувачу у рахунок погашення боргу та винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, на підставі чого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. було видано ПАТ «Універсал банк» свідоцтво на право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано право власності на неї.

Зазначали, що проведені торги відбулися з порушенням визначеного порядку їх проведення зі значними порушеннями нормативно-правових актів, а також з порушення прав малолітньої дитини, а тому підлягає визнанню недійсним протокол про їх проведення, також підлягає визнанню недійсним і акт про передачу нереалізованого майна стягувачу у рахунок погашення боргу та визнання недійсним виданого приватним нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних (електронних) торгів, які не відбулися на ім`я ПАТ «Універсал Банк».

На підставі наведеного просили: визнати недійсним протокол проведення електронних торгів №387651 від 13.02.2019 року, виданий ДП «Сетам»; визнати недійсним Акт про передачу нереалізованого майна стягувачу у рахунок погашення боргу ВП №31160163 від 20.02.2019 року, виданий Старшим державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Курашовою Катериною Вікторівною, та затверджений Начальником Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Д.В. Струць 20.02.2019 року; визнати недійсним Свідоцтво, видане 07.03.2019 року Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київського області Саєнко Е.В. (реєстраційний №478).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 11 березня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що при ухваленні судом оскаржуваного рішення не надано належної оцінки обставинам справи, зокрема, в частині порушення Конвенції про права дитини відносно ОСОБА_5 , а також норм Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» в частині неприпустимості зменшення або обмеження прав та інтересів дітей на час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Відповідач АТ «Універсал Банк» подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії позивачки ОСОБА_4 , як боржника у виконавчому провадженні, щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання інших осіб, в тому числі малолітньої особи, в обтяженому помешканні могли бути спрямовані на невиконання рішення суду, що набрало законної сили, або перешкоджання його ефективного виконання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді даної справи не доведено, що наведені в позові порушення вимог «Про виконавче провадження», Порядку чи Інструкції вплинуло на результати торгів, а також, що внаслідок проведення електронних торгів були порушені права і законні інтереси саме позивачів, які оспорюють результати торгів, а дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання недійсним протоколу проведення електронних прилюдних торгів недійсними та визнання недійсним акту про передачу нереалізованого майна стягувачу у рахунок погашення боргу. Крім того, суд вказав, що наведені позивачами обставини, на які вони посилались як на підставу для задоволення позову не можуть слугувати такими підставами та свідчать про відсутність порушених прав позивачів та малолітньої дитини.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 20 листопада 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» (Акціонерне товариство «Універсал Банк»), яке є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» та Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» відповідно до рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Універсал Банк», яке було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» від 22.06.2009 року, а 31.10.2018 року рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Універсал Банк» було перейменовано в Акціонерне товариство «Універсал Банк», що підтверджується статутом АТ «Універсал Банк»), та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір №004-2914/840-0479.

Для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником зобов`язань, визначених Кредитним договором №004-2914/840-0479, між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 20 листопада 2007 року було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 .

У зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань за кредитним договором банк звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Встановлено, що 08 квітня 2011 року Обухівським районним судом Київської області по цивільній справі №2-177/11 було ухвалено рішення, яким позовні вимоги Банку задоволено і в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором №004-2914/840-0479 від 20.11.2007 року в розмірі 997 051 грн. 02 коп. звернуто стягнення на іпотечне майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , шляхом проведення прилюдних торгів та на виконання вищезазначеного рішення суду 20.09.2011 року Обухівським районним судом Київської області було видано виконавчий лист, який в подальшому був пред`явлений на виконання до Обухівського міськрайонного ВДВС управління Головного територіального управління юстиції у Київській області.

09 лютого 2012 року старшим державним виконавцем Обухівського міськрайонного ВДВС управління Головного територіального управління юстиції у Київській області було винесено постанову про відкриття ВП №31160163.

14 грудня 2018 року державним виконавцем Обухівського міськрайонного ВДВС управління Головного територіального управління юстиції у Київській області направлено до ДП «Сетам» заявку на реалізацію арештованого майна.

13 лютого 2019 року ДП «Сетам» проведено електронні торги з реалізації арештованого майна - предмету іпотеки: двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , які не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що було складено протокол №387651.

20 лютого 2019 року державним виконавцем Обухівського міськрайонного ВДВС управління Головного територіального управління юстиції у Київській області винесено постанову про передачу майна стягувачу (АТ «Універсал Банк») в рахунок погашення боргу, відповідно до якої стягувачу ПАТ «Універсал Банк» передано в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2-177/11 від 20.09.2011 року, що виданий Обухівським районним судом Київської області, предмет іпотеки: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , на загальну суму 803 100 грн., що належить боржнику ОСОБА_4

07 березня 2019 року приватним нотаріусом Саєнко Е.В. видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних (електронних торгів), які не відбулися на ім`я АТ «Універсал Банк».

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зокрема посилались на те, що при передачі державним виконавцем Обухівського міськрайонного ВДВС управління Головного територіального управління юстиції у Київській області на реалізацію арештованого нерухомого майна: двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , на реалізацію до ДП «Сетам» не було отримано дозвіл органу опіки і піклування на її реалізацію, оскільки в спірній квартирі від 17.12.2018 року зареєстрована малолітня дитина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , незважаючи на пряму заборону передачі на реалізацію нерухомого майна без згоди органу опіки і піклування.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регламентується Законом України «Про виконавче провадження».

За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їх суті.

Отже, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15.

Також, у вказаній постанові зазначено про необхідність дослідження судом обставини щодо того, чи впливають порушення, допущені при підготовці та проведенні прилюдних торгів, на права позивача.

За частиною першою - третьою ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Відповідно до ч.1,3 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2831/5 було затверджено Порядок реалізації арештованого майна (далі - Порядок), яким визначено правила та особливості проведення прилюдних (електронних) торгів.

Відповідно до правового висновку постанови Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі №3-242гс16 при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Згідно з постановою Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі №668/5633/14-ц (провадження №6-231цс17) головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Таким чином, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, які могли вплинути на результати торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 листопада 2015 року у справі №6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі №6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі №6-2988цс15, від 29 листопада 2017 року у справі №6-231цс17.

Пунктом 28 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, зі змінами згідно з Наказом Міністерства юстиції від 21 березня 2018 року №855/5 (далі - Інструкція) передбачено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону. Разом з тим, вирішуючи спори щодо захисту прав дітей під час укладення договорів купівлі-продажу, суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі, серед яких зазначена й дитина) та на законі (стаття 405 ЦК України).

За частиною 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Для підтвердження проживання однією сім`єю необхідно підтвердити факт ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально.

Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Проте, передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Зазначений правовий висновок висловлений в постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2940цс15 та від 10 лютого 2016 року №6-3005цс15.

Суд повинен виходити з того, чи мала малолітня дитина право користування спірною квартирою на момент проведення електронних торгів та чи порушено внаслідок відчуження обтяженої квартири її немайнові права (право користування зазначеним житлом).

Згідно зі статтею 242 ЦК України законними представниками малолітніх та неповнолітніх дітей є саме їх батьки (усиновлювачі), опікуни або інша особа, встановлені законом.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання.

Згідно з умовами п.1.4. Договору іпотеки від 20 листопада 2007 року іпотекодавець ОСОБА_4 засвідчив, що предмет іпотеки до цього часу не є предметом іпотеки за іншими зобов`язаннями, жодним способом не відчужений, у спорі та під арештом (забороною) не перебуває, в оренду /лізинг/довірче управління не переданий. Іпотекодавець свідчить, що укладанням цього договору не порушені права або інтереси третіх осіб, а також у разі якщо предмет іпотеки є житлова нерухомість в тому числі не порушення права дітей.

Пунктом п.2.4.4. Договору іпотеки від 20 листопада 2007 року іпотекодавець ( ОСОБА_4 ) зобов`язалась не надавати дозвіл на реєстрацію, прописку в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя (у разі, якщо предметом іпотеки є житлова нерухомість).

Отже, за умовами Договору іпотеки, які були погоджені сторонами, ОСОБА_4 не має права відчужувати предмет іпотеки або передавати у наступну іпотеку (заставу) іншим особам, реєструвати інших осіб, передавати у спільну діяльність, лізинг, користування.

Отже, необхідно виходити з того, чи мала малолітня дитина ОСОБА_5 право власності па предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки), не є підставою для визнання такого договору недійсним з підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Проте, згоду на прописку ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Банк не надавав, а відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи, вказані особи зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 від 17.12.2018 року, тобто через одинадцять років після укладення 20 листопада 2007 року договору іпотеки, без згоди іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду про звернення стягнення, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, в якому право користування належить малолітній дитині, не потрібно. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду та проведенні прилюдних торгів.

Зазначена позиція підтверджується також матеріалами судової практики, а саме: постановою Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №761/4494/13-ц; постановою Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №367/2506/15-ц.

Як вірно зазначено судом, нормами статей 50, 51, 60, 61 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусова реалізація предмету іпотеки за рішенням суду (виконавчим написом) з прилюдних торгів не є правочином, а є саме виконанням рішення (виконавчого напису), а тому не потрібна згода органу опіки та піклування на реалізацію квартири з аукціону в процесі примусового виконання рішення суду (виконавчого напису). т

Крім того, зі змісту позовної заяви та наданих сторонами доказів не зрозуміло чи перебуває позивач ОСОБА_2 та її син ОСОБА_5 в родинних зв`язках з позивачем ОСОБА_4 , так як іпотекодавцем оспорюваного майна була ОСОБА_4 , оскільки позивачами не надано доказів, що ОСОБА_5 є родичем близького ступеня спорідненості ОСОБА_4 .

На підставі вищевикладеного суд першої інстанції вірно вважав обґрунтованими посилання представника відповідача ПАТ «Універсал Банк» про те, що місце проживання ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_2 , було зареєстровано лише 17.12.2018 року, тобто, вже після відкриття виконавчого провадження та під час дії постанови про опис та арешт майна боржника від 21.06. 2018 року, та після направлення 14.12.2018 року державним виконавцем до ДП «СЕТАМ» заявки на реалізацію арештованого майна, а тому на момент передачі на реалізацію арештованого майна жодних прав у малолітньої дитини ОСОБА_5 на користування зазначеною квартирою не було і підстав для отримання дозволу у органу опіки та піклування на реалізацію арештованого майна теж не було.

За наведених обставин суд прийшов до вірного висновку, що дії позивачки ОСОБА_4 , як боржника у виконавчому провадженні, щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання інших осіб, в тому числі малолітньої особи, в обтяженому помешканні могли бути спрямовані на невиконання рішення суду, що набрало законної сили або перешкоджання його ефективного виконання.

При тому не доведено, що наведені в позові порушення вимог «Про виконавче провадження», Порядку чи Інструкції вплинуло на результати торгів, а також, що внаслідок проведення електронних торгів були порушені права і законні інтереси саме позивачів, які оспорюють результати торгів, а дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання недійсним протоколу проведення електронних прилюдних торгів недійсними та визнання недійсним акту про передачу нереалізованого майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

Також, наведені позивачами обставини, на які вони посилались як на підставу для задоволення позову не можуть слугувати такими підставами та свідчать про відсутність порушених прав позивачів та малолітньої дитини.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Згідно з вимогами п.5, 6 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги не відбулися.

Відповідно до ч.1 ст.72 Закону України «Про нотаріат» придбання жилого будинку (квартири) з прилюдних торгів оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням будинку (квартири) шляхом видачі набувачу свідоцтва про придбання жилого будинку (квартири). Якщо торги не відбулися, свідоцтво про придбання жилого будинку (квартири) видається стягувачеві.

За приписами ч.2 вищезазначеної статті придбання нерухомого майна, яке було предметом застави (іпотеки), оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням цього нерухомого майна шляхом видачі набувачу свідоцтва про придбання нерухомого майна.

Відповідно до ч.3, ч. 4 ст. 72 Закону України «Про іпотеку» свідоцтва про придбання жилого будинку (квартири) з прилюдних торгів видаються на підставі акту про продаж будинку (квартири) з прилюдних торгів чи акту про те, що будинок (квартиру) залишено за стягувачем у зв`язку з тим, що торги не відбулися; свідоцтва про придбання нерухомого майна видаються на підставі акта про придбання нерухомого майна або реалізацію предмета іпотеки. Подання інших документів чинним законодавством України не передбачено.

Згідно ч. 1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2012 року №282-20595, якщо прилюдні торги (аукціон) оголошено такими, що не відбулися, нотаріус видає відповідне свідоцтво про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акту із зазначенням того, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися.

Так як вимога про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних (електронних) торгів, які не відбулися на ім`я ПАТ «Універсал Банк». є похідною від позовних вимог про визнання недійсним протоколу проведення електронних прилюдних торгів недійсними та визнання недійсним акту про передачу нереалізованого майна стягувачу в рахунок погашення боргу, то на підставі аналізу зібраних матеріалів справи суд вірно не вбачав порушень норм законодавства у діях відповідачів, і тому позовні вимоги в цій частині теж не підлягали до задоволення, так як дана вимога є похідною від вищезазначених, в задоволенні яких судом відмовлено.

Колегія суддів звертає увагу також на те, що в обґрунтування як позовної заяви, так і апеляційної скарги, щодо порушення процедури примусового виконання судового рішення при передачі належного ОСОБА_4 майна на електроні торги та підстав для визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зазначають, що так як при передачі предмету іпотеки на електронні торги Обухівським МВДВС ГТУЮ у Київській області не було враховано, що право користування Предметом іпотеки має малолітня дитина, син ОСОБА_2 - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає у предметі іпотеки від 17.12.2018 року, то при реалізації квартири на електронних торгах були порушені речові права малолітньої дитини - ОСОБА_5 , а отже, торги підлягають скасуванню, а тому правочин у вигляді свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів підлягає визнанню недійсним.

Проте, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, які могли вплинути на результати торгів, а тому крім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Вирішуючи спори щодо захисту прав дітей під час укладення договорів купівлі-продажу, суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі, серед яких зазначена й дитина) та на законі (стаття 405 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

За умовами Договору Іпотеки, які були погоджені сторонами, ОСОБА_4 не має права відчужувати предмет іпотеки або передавати у наступну іпотеку (заставу) іншим особам, реєструвати інших осіб, передавати у спільну діяльність, лізинг, користування.

Згоду на прописку ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Банк не надавав.

Крім того, не зрозуміло ким приходяться ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , так як іпотекодавцем оспорюваного майна була ОСОБА_4 .

Також, позивачами не надано доказів, що ОСОБА_5 є родичем близького ступеня спорідненості ОСОБА_4 .

З пояснень представника позивача не зрозуміло, чи перебуває позивач ОСОБА_6 та її син ОСОБА_7 в родинних зв`язках з позивачем ОСОБА_4 , так як іпотекодавцем оспорюваного майна була ОСОБА_4 , оскільки позивачами не надано доказів, що ОСОБА_7 є родичем близького ступеня спорідненості ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 березня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: