Справа № 369/2390/21
Провадження №2/369/3117/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі судді Янченка А.В., при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л., за участю представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві заяву ОСОБА_3 про відвід судді Янченка А.В. від участі у розгляді цивільної справи № 369/2390/21 за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

07.12.2021 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява від ОСОБА_3 про відвід судді Янченка Андрія Володимировича. Заява обґрунтована тим, що 03.12.2021 року представнику позивача за зустрічним позовом адвокату Кучеренко О.В. при ознайомленні з матеріалами справи №369/2390/21, стало відомо, що 21.10.2021 року відбулося судове засідання у справі. Однак судове засідання було проведено з грубим порушенням процесуального законодавства, оскільки ні позивач ОСОБА_3 , ні представник позивача адвокат Кучеренко А.В. не були належним чином повідомлені про час та дату засідання, а тому були позбавлені права взяти участь у даному судовому засіданні та викласти доводи та власну правову позицію щодо розгляду заяви про забезпечення доказів у справі. Також вказала, що судове рішення у справі № 369/2390/21 від 21.10.2021 року ні позивач, ні представник не отримували, про існування судового рішення стало відомо лише 03.12.2021 року під час ознайомлення з матеріалами справи. Враховуючи викладене просили суд заяву про відвід судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. задовольнити.

У судовому засіданні представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 заяву підтримала, просив суд задовольнити.

У судовому засіданні представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 проти доводів заяви заперечував, просив суд відмовити в задоволенні заяви.

Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява про відвід судді є необґрунтована, оскільки не ґрунтується на вимогах ЦПК України, в яких визначено підстави для відводу судді. Будь-яких доказів, які б давали підстави сумніватися в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, стороною позивача суду не надано.

Згідно вимог ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Підстави для відводу та самовідводу визначаються ст. 36 ЦПК України.

Суд звертає увагу позивача, що згідно ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 листопада 1997 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Feyv.Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28, 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» від 28 жовтня 1998 року (Wettstein v. Switzerland) п. 42).

У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. UnitedKingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що Європейському суду з прав людини потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Враховуючи вищевикладене, а також практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, суд вважає, що зазначені в заяві обставини, не викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді при вирішенні даної цивільної справи.

Оцінюючи доводи відводу, заявленого позивача, суд зауважує, що згідно вимог ст. 214 ЦПК України головуючий суддя, відповідно вчиняє всі необхідні дії для виконання завдань цивільного судочинства.

Відтак, власна суб`єктивна оцінка позивача відносно процесуальних дій головуючого по справі в судовому засіданні не може бути підставою для відводу в розумінні ст. 36 ЦПК України.

З огляду на викладене та враховуючи викладені підстави відводу у поданій заяві, суд приходить до висновку, що заява позивача за первісним позовом про відвід судді Янченка А. В. задоволенню не підлягає, оскільки не містить обґрунтованих підстав для відводу судді.

Керуючись ст.ст. 36-40 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді Янченка А.В. від участі у розгляді цивільної справи № 369/2390/21 за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повна ухвала складена 10 грудня 2021 року.

Суддя А.В. Янченко