Постанова

Іменем України

29 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 682/1873/20

провадження № 61-8247св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Геберіт Керамік Продакшн»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Геберіт Керамік Продакшн» на постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 квітня 2021 року у складі колегії суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Геберіт Керамік Продакшн» (далі - ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн») про скасування наказу про звільнення, поновлення

на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

та відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позов, зазначав, що з 13 травня 2004 року він перебував

у трудових відносинах із Закритим акціонерним товариством «Славутський комбінат «Будфарфор» (далі - ЗАТ «Славутський комбінат «Будфарфор»), правонаступником якого є ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн», працював

на різних посадах.

04 серпня 2020 року відповідно до наказу № 428-к він звільнений з посади інженера з комплектації устаткування дільниці технічного забезпечення

ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» на підставі пункту 1 частини першої статті

40 КЗпП України.

Причиною його звільнення вказано скорочення штату працівників відповідно

до наказу від 23 квітня 2020 року № 423п «Про внесення змін в штатний розпис».

Вважає, що будь-яких змін в організації виробництва у ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн», які б тягнули за собою скорочення штатів працівників, фактично

не відбулось, а скорочення посади конкретного працівника вчинене з метою передання його функціональних обов`язків раніше прийнятому менш кваліфікованому працівнику з меншим досвідом роботи.

Крім того, з моменту попередження про заплановане звільнення і до моменту його звільнення йому не запропоновані інші вакантні посади, які вводились

до штатного розпису.

Вказує, що через незаконне звільнення було порушено його звичний спосіб життя, він зазнав моральних страждань та переживань у зв`язку з втратою роботи та відсутністю коштів для утримання сім`ї.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати незаконним

та скасувати наказ про звільнення, поновити його на посаді інженера

з комплектації устаткування дільниці технічного забезпечення ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн», стягнути з підприємства на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 16 662,80 грн, а також 60 000,00 грн

на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності об`єктивної можливості ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» запропонувати ОСОБА_1 вакансії, наявні на підприємстві на час його звільнення, які б відповідали його кваліфікаційному рівню, та вважав,

що роботодавцем дотримано процедуру звільнення. Суд встановив,

що ОСОБА_1 був вчасно повідомлений про заплановане звільнення

і не мав переважного права на залишення на займаній посаді.

Суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача за пунктом першим статті 40 КЗпП України здійснено з дотриманням вимог трудового законодавства.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 05 квітня 2021 року рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2020 року скасовано, прийнято нову постанову про часткове задоволення позову.

Визнано незаконним і скасовано наказ від 04 серпня 2020 року № 428-к про звільнення ОСОБА_1 та поновлено його на посаді інженера

з комплектації устаткування дільниці технічного забезпечення ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн».

Стягнено з ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» на користь ОСОБА_1

15 981,16 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період

з 05 серпня 2020 року до 04 вересня 2020 року.

Стягнено з ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» на користь ОСОБА_1

5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, апеляційний суд дійшов висновку,

що відповідач не довів факт виконання ним у повному обсязі обов`язку, передбаченого частиною третьою статті 49-2 КЗпП України, а тому позовні вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі на займаній ним посаді інженера з комплектації устаткування дільниці технічного забезпечення ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» є такими, що підлягають задоволенню.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У травні 2021 року ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 квітня 2021 року і залишити в силі рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня

2020 року.

ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та зазначає, що суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 621/2136/17 (провадження № 61-14283св19), від 30 січня 2019 року у справі № 569/5553/17 (провадження № 61-30547св18), від 21 травня 2020 року у справі № 263/15680/17 (провадження № 61-6979св19).

Зазначає про помилковість висновку апеляційного суду про можливість працевлаштування позивача на підприємстві, посилаючись на те, що його досвід, кваліфікація, освіта не відповідають вимогам, закріпленим у посадових інструкціях для посад, що були вакантними на момент звільнення позивача.

Вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в позові,

та зазначає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім вакантним посадам, які б могли бути запропоновані позивачу.

Також посилаються на те, що прийняття рішень щодо зміни в організації праці

та виробництва є виключною компетенцією роботодавця і складовою права

на управління підприємством.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат

Козійчук О. І. зазначає, що доводи касаційної скарги щодо незастосування апеляційним судом правових висновків Верховного Суду, викладених

у зазначених у касаційній скарзі постановах, на увагу не заслуговують, оскільки ухвалені у цій справі рішення не суперечать цим висновкам.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 682/1873/20, справу витребувано із Славутського міськрайонного суду Хмельницької області.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд встановив, що з 13 травня 2004 року ОСОБА_1 працював

у ЗАТ «Славутський комбінат «Будфарфор» (т. 1, а. с. 8).

01 червня 2011 ЗАТ «Славутський комбінат «Будфарфор» перейменовано

в Публічне акціонерне товариство «Славутський комбінат «Будфарфор» (далі - ПАТ «Славутський комбінат «Будфарфор»), а з 10 грудня 2018 року

ПАТ «Славутський комбінат «Будфарфор» змінило тип та назву на ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн».

Наказом від 24 грудня 2019 року № 151ЗП «Про затвердження організаційної структури та штатного розпису товариства на 2020 рік» затверджено організаційну структуру та штатний розпис ЗАТ «Славутський комбінат «Будфарфор» (т. 1, а. с. 35).

Як видно з витягу із штатного розпису ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» (який діє з 01 січня 2020 року), на Дільниці технічного забезпечення у Департаменті технічному, де працював відповідач, було 21 посада (професія) та 25 штатних одиниць (водій автотранспортних засобів категорії «В» - 0,25) (т. 1, а. с. 35).

Відповідно до довідки від 23 вересня 2020 року № 1790/01-18, середньооблікова кількість шатних працівників становила: у квітня 2020 року - 524 особи, у липні 2020 року - 504 особи (т. 1, а. с. 47).

Згідно з повідомленням про заплановане вивільнення від 06 травня 2020 року

№ 901/01-18 ОСОБА_1 повідомлено про те, що у зв`язку із зменшенням об`єму робіт на Дільниці технічного забезпечення та на виконання наказу

від 23 квітня 2020 року № 42ЗП посада «Інженер з комплектації устаткування», яку він обіймав, підлягає скороченню відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. У повідомленні вказано, що у разі виникнення вільної вакансії до закінчення двомісячного терміну попередження, така буде запропонована ОСОБА_1 . Із вказаним повідомленням ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис (т. 1, а. с. 12).

20 липня 2020 року адміністрація ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» звернулась до профспілкової організації «Фарфоровик» із поданням про надання згоди

на звільнення ОСОБА_1 з посади інженера з комплектації устаткування (т. 1, а. с. 50).

Згідно з витягом з протоколу від 21 липня 2020 року № 142 на засіданні профспілкового комітету надано згоду на звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (т. 1, а. с. 51).

Наказом від 29 липня 2020 року № 411 К «Про продовження терміну виконання наказу від 23 квітня 2020 року № 42ЗП «Про внесення змін в штатний розпис» перенесено дату звільнення ОСОБА_1 на перший робочий день після закінчення щорічної відпустки - на 04 серпня 2020 року (а. с. 54).

04 серпня 2020 року наказом № 428К ОСОБА_1 звільнено з посади інженера з комплектації устаткування дільниці технічного забезпечення

ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (т. 1, а. с. 10). Відповідно до цього наказу звільнення відбулось у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі наказу від 23 квітня

2020 року № 423П «Про внесення змін в штатний розпис» (т. 1, а. с. 11).

Суд установив, що з часу винесення позивачеві попередження про наступне вивільнення, із 06 липня 2020 року, у ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн»

з 22 червня 2020 року до штатного розпису була введена посада інженера-конструктора 2 категорії Служби розвитку нових видів продукції, яка до 01 липня 2020 була вакантною, але не була запропонована позивачеві, оскільки цю роботу було запропоновано іншій особі (особу переведено з посади фахівця на посаду інженера-конструктора 2 категорії на підставі трудового договору з 01 липня 2020 року) (т. 1, а. с. 43).

22 червня 2020 до штатного розпису була введена посада бригадира служби розвитку нових видів продукції, на яку з 01 липня 2020 року також був переведений інший працівник.

Також 29 липня 2020 року до штатного розпису була введена посада фахівця відділу дистрибуції і 01 серпня 2020 року на цю посаду було переведено іншу особу (т. 1, а. с. 45, 137 т. 1).

Згідно з наказом від 29 липня 2020 року № 87зп зі штатного розпису була виведена посада завідувача складу готової продукції центрального складу готової продукції як вакантна, оскільки інша особа була звільнена з цієї посади 15 липня 2020 року, а тому в період з 16 липня 2020 року позивачеві також могла бути запропонована ця посада (т. 1, а. с. 45).

Апеляційний суд установив, що всі вказані посади на час скорочення позивача були вакантними, відповідали його спеціальності та кваліфікації, проте не були йому пропоновані.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги (далі -

ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод

чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, а саме рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права

чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю,

що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови

у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Так, у межах цієї справи розглядається питання правомірності дій роботодавця щодо проведення процедури звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, відповідно до якої трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників, тобто дотримання ним певної процедури при проведенні вивільнення працівників.

Отже, суд повинен встановлювати такі обставини: 1) чи було ухвалення рішення про зміни в організації виробництва і праці або про скорочення чисельності

і штату працівників; 2) чи відбулася процедура персонального попередження працівників, які підпадають під скорочення, про майбутнє звільнення не пізніше ніж за два місяці; 3) чи були наявні вакантні у розумінні закону однорідні професії і посади, які можливо запропонувати працівникові, що звільнюється,

та чи виконував роботодавець цей обов`язок; 4) чи мав роботодавець провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї менш кваліфікованого працівника.

У цій справі встановлено, і не заперечується сторонами, що процес реорганізації на підприємстві мав місце, працівника було вчасно повідомлено про майбутнє скорочення, а позов подано з тих підстав, що працівникові не було запропоновано всі вакантні посади, які існували на підприємстві на час його звільнення і відповідали його фаху.

Отже, у цьому випадку роботодавець повинен був довести правомірність своїх дій при проведенні процесу реорганізації та звільнення позивача.

Так, у повідомленні про майбутнє звільнення вказано, що у разі виникнення вільної вакансії до закінчення двомісячного терміну попередження, така буде запропонована ОСОБА_1 . Із вказаним повідомленням ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис (т. 1, а. с. 12).

Обґрунтовуючи правомірність своїх дій, роботодавець зазначав, що вакантні посади, які можна було б запропоновати позивачу, мали відповідати його професії чи спеціальності, освіті, кваліфікації, досвіду, проте в результаті реорганізації вводились посади вищого рівня кваліфікації та досвіду роботи, ніж мав позивач.

Визнаючи дії роботодавця неправомірними, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачеві мали бути запропоновані введені з 22 червня 2020 року

до штатного розпису посади інженера-конструктора 2 категорії Служби розвитку нових видів продукції (до 01 липня 2020 року була вакантною та могла бути зайнята позивачем, оскільки відповідала його спеціальності та кваліфікації), бригадира служби розвитку нових видів продукції, на яку також переведено іншу особу, та фахівця відділу дистрибуції, а також посаду завідувача складу готової продукції центрального складу готової продукції, вакансія на яку відкрилась

у зв`язку зі звільненням особи, яка її обіймала, з 15 липня 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Тобто закон зобов`язує запропонувати працівникові, що підлягає звільненню, всі можливі вакантні посади, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який звільнюється, працював,

а у разі виникнення конкуренції працівників провести оцінку професійних якостей кандидатів на залишення на роботі та встановити наявність

чи відсутність переважного права на залишення на роботі. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним

у постанові від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17.

Отже, Верховний суд погоджується з висновком апеляційного суду про те,

що роботодавець порушив процедуру, передбачену статтею 49-1 КЗпП України, при звільненні позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, не запропонувавши йому всі вакантні посади, наявні на підприємстві, що призвело до порушення гарантованого статтею 43 Конституції України права на працю та захисту від незаконного звільнення.

Касаційний суд звертає увагу на те, що суд при розгляді спору зобов`язаний перевірити дотримання роботодавцем процедури звільнення, але при цьому суд не дає оцінку питанню доцільності скорочення чисельності або штату працівників як складової права на управління діяльністю підприємства

чи установи.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, натомість наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи, їх дослідження й оцінки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів

є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» про застосування апеляційним судом норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 621/2136/17 (провадження

№ 61-14283св19), від 30 січня 2019 року у справі № 569/5553/17 (провадження

№ 61-30547св18), від 21 травня 2020 року у справі № 263/15680/17 (провадження № 61-6979св19) на увагу не заслуговують, оскільки ухвалені у цій справі рішення не суперечать цим висновкам.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки такі судові рішення

є законними та обґрунтованими, прийняті з дотриманням вимог процесуального та матеріального закону, а доводи касаційної скарги висновків судів

не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної

чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Геберіт Керамік Продакшн» залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Бурлаков
В. М. Коротун
М. Є. Червинська