Справа № 159/716/20 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/56/21 Категорія: 66 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення особистого сервітуту шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який був набутий у власність на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.08.2004 року.

Після набуття права власності на будинок, на прохання свого сина ОСОБА_5 , який перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , вона дозволила у 2007 році зареєструвати місце постійного проживання своєї невістки - відповідача ОСОБА_3 у вказаному будинку. З цього часу відповідач, як член сім`ї сина постійно проживала разом з ним у вищевказаному будинку. Крім того позивач вказувала,, що вона та сім`я сина ніколи спільного бюджету не мали, спільного господарства не вели та проживали окремо.

Також зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після смерті її сина відповідач ОСОБА_3 за місцем своєї постійної реєстрації припинила проживати, а 13 грудня 2018 року, прибувши до належного позивачу будинку, забрала своє майно та переїхала проживати у власну квартиру АДРЕСА_2 .

Однак, відповідач ОСОБА_3 не знялася з реєстрації у будинку по АДРЕСА_1 .

Оскільки реєстрація відповідача створює їй перешкоди у користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном, позивач ОСОБА_1 просила суд припинити сервітут на право постійного проживання, невістки у її будинку, визнавши відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15жовтня 2020 року позов задоволено, ухвалено припинити сервітут на право постійного особистого проживання, визнавши ОСОБА_6 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 . Судові витрати залишено за позивачем згідно її заяви.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_6 просила скасувати оскаржуване рішення, як незаконне, необґрунтоване та постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона з поважних причин не проживає за місцем своє реєстрації, оскільки позивач створювала їй перешкоди у користуванні вказаним нерухомим майном, а тому просила відмовити у задоволенні позову.

У відзиві, поданому на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 після смерті чоловіка ОСОБА_5 - сина позивача залишила спірне житло, та більше двох років не проживає по місцю реєстрації, тому втратила право на користування цим житлом.

Крім того, суд вважав, що за наведених обставин є всі підстави для припинення сервітуту - права на проживання відповідача у будинку позивача як це передбачено частиною другою статті 406 ЦК України.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 і ця обставина підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5242550 від 29.10.2004 року (а.с. 7).

Відповідач ОСОБА_6 , як дружина сина позивача ОСОБА_1 з 20 квітня 2007 року зареєстрована у її житловому будинку (а.с. 8-9, 30).

Згідно свідоцтва про смерть, виданого Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік відповідача ОСОБА_5 (а.с. 12).

Після чого відповідач ОСОБА_6 з грудня 2018 року, забравши особисте майно, перестала проживати у спірному будинку та мешкає у власній квартирі по АДРЕСА_3 (а.с. 10-11).

Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Суд першої інстанції, розглядаючи даний спір, правильно встановив, що в даному випадку право на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим, припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статті 406 ЦК України.

Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

У спірних правовідносинах, що виникли між сторонами даного спору, такими обставинами є тривале непроживання відповідача, яка не була і не є членом сім`ї позивача - власника будинку, у цьому житлі та наявність у неї іншого місяця проживання.

Отже, встановивши наведені обставини та давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що сервітут на право постійного особистого проживання відповідача у будинку позивача на вимогу останньої, в силу вимог ч. 2 ст. 406 ЦК України, підлягає припиненню, шляхом позбавлення відповідача права користування житлом.

Крім того, на думку колегії суддів, наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного нею рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище правильну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді