Справа № 466/451/19 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/811/1178/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:37
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Ждан К.О.;

адвоката Рабіновича М.П. - представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача 168 481 грн. 63 коп. та 2 527 грн. 22 коп. судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 19.01.2016 року мала місце дорожньо-транспортна пригода (ДТП), в результаті якої відповідач пошкодив автомобіль «Шкода Фабія», який був застрахований позивачем (в подальшому «застрахований автомобіль»), і останній виплатив потерпілому 218 481 грн. 63 коп. страхового відшкодування, а відтак просить стягнути з відповідача 168 481 грн. 63 коп., як різницю між фактичним розміром шкоди та страховою сумою (а.с. 1-3).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 у користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» 168 481 грн. 63 коп. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 2 527 грн. 22 коп. судових витрат(а.с. 116-118).

Дане рішення оскаржив представник відповідача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог «повністю за недоведеністю та необґрунтованістю», покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що згідно Звіту експерта № 0072 вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля складає 261 302 грн. 37 коп., а його ринкова вартість на момент страхового випадку 235 746 грн. 40 коп., а відтак проведення відновлювального ремонту автомобіля є економічно недоцільним і тому позивач (у відповідності до п. 9.2.4 Договору страхування) мав визначити вартість залишків цього автомобіля та здійснити страхове відшкодування різниці між відновлювальним ремонтом та дійсною ринковою вартістю його залишків, а не здійснювати «виплату страхового відшкодування керуючись лише і виключно Рахунком, (який) сформований на підставі наряду-замовлення № 500000162 від 16.02.2016».

Вважає, що дії посадових осіб (зокрема) позивача щодо нарахування та виплати страхового відшкодування у сумі 218 481 грн. 63 коп. мають «протиправний та шахрайський характер»,

Звертає увагу на суттєві розбіжності в переліку запчастин та необхідних ремонтних робіт застрахованого автомобіля, а також на розбіжності у вартості цих запчастин та робіт, які зазначені у Рахунку № САСТ-502496 від 16.02.2016 року і які зазначені у Акті виконаних робіт АСК-№ 500000162 від 30.06.2016 року.

Також звертає увагу на розбіжності, які наявні у Звіті № 0072 від 29.02.2016 року. Зокрема, у згаданому Звіті вказано, що оцінку виконано суб`єктом оціночної діяльності СПД-фізичною особою ОСОБА_3 , однак оцінка пошкодженого автомобіля була проведеною не ОСОБА_3 , а оцінювачем ОСОБА_4 , із яким «жодних договорів не укладалося».

Вважає, що судом неправомірно застосовано до спірних правовідносин правові норми, які є суброгаційними (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування»), одночасно з нормами, що врегульовують механізм застосування регресу (ст. 1191 ЦК України) (а.с. 130-142).

З березня 2020 року Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» продовжує свою діяльність під назвою Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО» (том 1, а.с. 219).

В подальшому позивач, Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО», будучи своєчасно належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи 09 листопада 2021 року, надіслало на адресу суду клопотання про апеляційний розгляд справи без участі його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається учасниками справи (в тому числі і апелянтом) те, що 19.01.2016 року мала місце дорожньо-транспортна пригода (ДТП), в результаті якої відповідач пошкодив автомобіль «Шкода Фабія», який був застрахований позивачем, і останній виплатив потерпілому 218 481 грн. 63 коп. страхового відшкодування, а також те, що дану справу судом першої інстанції було розглянуто за (зокрема) відсутності відповідача та за відсутності у матеріалах справи доказів про належне повідомлення останнього про судовий розгляд даної справи.

Як також стверджується матеріалами справи, позивач заявлені ним позовні вимоги обґрунтовував (зокрема) Договором добровільного страхування засобів наземного транспорту, укладеним ним (як страховиком) 01.07.2015 року (том 1, а.с. 42-45), та Звітом № 0072 про оцінку застрахованого автомобіля від 29.02.2016 року (том 1, а.с. 49-90).

Згідно вищезгаданого Звіту експерта № 0072 вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля складає 261 302 грн. 37 коп., а його ринкова вартість на момент страхового випадку 235 746 грн. 40 коп., а відтак проведення відновлювального ремонту автомобіля є економічно недоцільним.

За змістом пункту 9.2.4 вищезгаданого Договору страхування, коли вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу складає більш ніж 80 % страхової суми, такий транспортний засіб вважається повністю загиблим.

Згідно Договору страхування, страхова сума КАСКО застрахованого автомобіля становить 294 972 грн. 32 коп., а 80 % від цієї суми 235 977 грн. 86 коп. Тобто, згідно вищезгаданого Звіту експерта, вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля (261 302 грн. 37 коп.) є більшою ніж 80 % страхової суми (235 977 грн. 86 коп.), а відтак застрахований автомобіль вважається повністю загиблим.

Цим же пунктом 9.2.4 Договору страхування встановлено, що при повній загибелі застрахованого транспортного засобу страхову відшкодування сплачується в межах страхової суми без врахування зносу за період дії даного договору, за вирахуванням франшизи та дійсної ринкової вартості залишків пошкодженого ТЗ. Дійсна ринкова вартість залишків пошкодженого ТЗ визначається на підставі результатів торгів інтернет-аукціонів або за результатами товарознавчої експертизи.

Відтак, позивач у відповідності до вищезгаданого пункту 9.2.4 Договору страхування мав визначити дійсну ринкову вартість залишків повністю загиблого застрахованого автомобіля та здійснити страхове відшкодування за вирахуванням франшизи і дійсної ринкової вартості залишків пошкодженого ТЗ.

Вищенаведені аргументи знайшли своє відображення у доводах апеляційної скарги відповідача.

В свою чергу, позивач у відповідь на вищезгадані доводи апеляційної скарги надіслав до суду свій відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого він не визнає застрахований автомобіль повністю («конструктивно») загиблим, покликаючись на те, що згідно рахунку № САСТ-502496 від 16.02.2016 року вартість відновлювального ремонту не перевищує 80 % від страхової суми, а відтак застрахований автомобіль не є «конструктивно загиблим» (том 1, а.с. 219-221).

Колегія суддів критично оцінює вищенаведені доводи позивача, оскільки матеріалами справи стверджується, що до позовної заяви, датованої 10.01.2019 року, позивачем в обґрунтування заявлених ним позовних вимог було долучено лише вищезгаданий рахунок № САСТ-502496 від 16.02.2016 року на суму 218 481 грн. 63 коп. з ПДВ, а також платіжне доручення № 2851 від 19.04.2016 року про виплату (перерахування) цих коштів (том 1, а.с. 80-83) без жодних доказів про проведення станом на 19.04.2016 року ремонтних робіт, а (відповідно) без правових підстав для відшкодування отримувачу цих коштів ПДВ, оскільки на дату отримання ним цих коштів (19.04.2016 року) ПДВ він не сплатив і не зобов`язаний був сплатити, оскільки ремонтні роботи ним (по версії самого позивача) були виконаними значно пізніше, про що свідчать Акти виконаних робіт від 30.06.2016 року та від 11.07.2016 року (том 1, а.с. 147-151), яких позивачем не було долучено до позовної заяви і які лише на стадії апеляційного оскарження були витребувані представником відповідача (апелянта) від позивача.

Таким чином, позивач, достовірно знаючи про економічну недоцільність відновлення пошкодженого в ДТП застрахованого автомобіля (Звіт № 0072 про оцінку застрахованого автомобіля від 29.02.2016 року на замовлення самого позивача; том 1, а.с. 49-90), а також не маючи жодних доказів про проведення ремонту цього автомобіля та оплати цього ремонту, здійснив виплату страхового відшкодування, яке включало в себе і відшкодування ПДВ.

Матеріали справи також не містять пояснень зі сторони позивача стосовно того, чому саме були складеними аж 2 (два) Акти виконаних робіт: від 30.06.2016 року на суму 183 511 грн. 57 коп. та від 11.07.2016 року на суму 34 970 грн. 06 коп. (том 1, а.с. 147-151), що разом становить суму 218 481 грн. 63 коп., тобто ту ж саму суму (випадково ?), яка була виплаченою позивачем в якості страхового відшкодування за два з половиною місяці до проведення ремонтних робіт.

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів приймає в якості належного та допустимого доказу по справі долучений самим позивачем до позовної заяви Звіт № 0072 про оцінку застрахованого автомобіля від 29.02.2016 року, згідно якогопроведення відновлювального ремонту застрахованого автомобіля є економічно недоцільним, а відтак такий (у відповідності до пункту 9.2.4 Договору страхування) слід вважати повністю загиблим.

Згідно пункту 2 Договору страхування, франшиза при повній загибелі ТЗ становить 0,00 грн.

Згідно Висновку № 14-21 експерта судової автотоварознавчої експертизи від 15.03.2021 року залишкова вартість застрахованого автомобіля, пошкодженого в ДТП 19.01.2016 року, в пошкодженому стані станом на 19 січня 2016 року становить 50 405 грн. 38 коп. (том 2, а.с. 119-128).

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення слід змінити, зменшивши розмір шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, АТ «Страхова компанія «ІНГО», з 168 481 грн. 63 коп. до 118 076 грн. 25 коп.:

168 481 грн. 63 коп. - 50 405 грн. 38 коп. = 118 076 грн. 25 коп.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, задоволення позовних вимог суд мотивував посиланням, як на правові норми, які є суброгаційними (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування») та регулюють договірні відносини, так і на правові норми, що врегульовують механізм застосування регресу та регулюють деліктну відповідальність (ст. 1191 ЦК України). Однак, застосування згаданих норм матеріального права в їх сукупності є неправильним, виходячи з наступного.

Відповідно до цивільного законодавства шкода, завдана майну та особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Заподіяння шкоди потерпілому можливе за двома підставами: 1) у результаті невиконання контрагентом потерпілого (позивачем АТ «Страхова компанія «ІНГО») своїх договірних зобов`язань; 2) у результаті дій особи, що не пов`язана з потерпілим будь-якими договірними відносинами (у нашому випадку - відповідача ОСОБА_1 ; деліктна відповідальність).

Якщо дії третьої особи (відповідача ОСОБА_1 ), якими страхувальнику спричинені збитки, є страховим випадком, то у такого потерпілого (страхувальника за договором страхування) є дві можливості відшкодування шкоди: за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди (відповідача ОСОБА_1 ) або за рахунок страховика (позивача АТ «Страхова компанія «ІНГО») шляхом отримання страхового відшкодування при цьому право вибору належить самому потерпілому.

У нашому випадку шкода була відшкодованою шляхом виплати страхового відшкодування за рахунок страховика, позивача АТ «Страхова компанія «ІНГО», на підставі існуючих договірних зобов`язань за Договором страхування, а відтак до спірних правовідносин не може бути застосованою норма ст. 1191 ЦК України, яка регламентує недоговірні зобов`язання (деліктну відповідальність).

Статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика (АТ «Страхова компанія «ІНГО»), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (відповідача ОСОБА_1 ).

Тобто, до АТ «Страхова компанія «ІНГО» перейшло право на відшкодування збитків у порядку суброгації, за якої відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання: АТ «Страхова компанія «ІНГО», як страховик, набуло прав і обов`язків страхувальника у правовідносинах з відповідачем ОСОБА_1 , як особою відповідальною за завдані збитки.

За вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що з мотивувальної частини оскаржуваного рішення підлягає виключеннюпосилання на ст. 1191 ЦК України, як на норму права, яку застосував суд при ухваленні цього рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , частково задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 жовтня 2019 року змінити, зменшивши розмір шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО», з 168 481 грн. 63 коп. до 118 076 (сто вісімнадцять тисяч сімдесят шість) грн. 25 коп.

Виключити з мотивувальної частини рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 жовтня 2019 рокупосилання на ст. 1191 ЦК України, як на норму права, яку застосував суд при ухваленні цього рішення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 19 листопада 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.