Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1854/20
Провадження № 2/553/28/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., за участі секретаря судового засідання Лунич Ю.Г., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції справу за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "Ю.ЕС.АЙ.", про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

ПРОЦЕДУРА:

07.09.2020 позивач звернувся до суду із згаданим позовом, в якому прохає стягнути з відповідача на його користь 51444 грн відшкодування шкоди, пов`язаної із пошкодженням транспортного засобу, 7500 грн моральної шкоди, 2500 грн витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку, 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 840,80 грн судового збору (а.с.2-6).

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 17.01.2020 на перехресті вул.Великорогізнянська та вул.Героїв Крут у м.Полтаві відповідач, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», допустив зіткнення з транспортним засобом «Kia Rio», в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Внаслідок зіткнення транспортних засобів, з вини відповідача, позивачу були заподіяні збитки, пов`язані із пошкодженням належного йому транспортного засобу. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Mitsubishi Lancer» була застрахована, позивач отримав від ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» страхове відшкодування в межах ліміту страхування в розмірі 98000 грн та 2000 грн від відповідача в якості відшкодування франшизи.

У зв`язку із тим, що отримане страхове відшкодування є недостатнім для відшкодування фактичного розміру шкоди, позивач прохає стягнути на його користь різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 51444 грн.

Відшкодування моральної шкоди, яка оцінена позивачем у 7500 грн, обґрунтовано тим, що внаслідок пошкодження транспортного засобу позивач був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя, оскільки користувався ним як в особистих справах, так і у зв`язку із роботою. Був змушений докладати додаткових зусиль щодо повернення до звичайного способу життя, звертатись за страховою виплатою, проводити оцінку, пред`являти позов. Будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди, позивач зазнав душевний хвилювань пов`язаних із відчуттям небезпеки за своє життя та життя дружини, яка знаходилась в автомобілі як пасажир.

Ухвалою суду від 16.09.2020 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.46).

23.10.2020, у встановлений судом строк, до суду надійшов відзив, в якому відповідач прохав відмовити у задоволенні позову в повному обсязі за недоведеністю заявлених вимог (а.с.61-62).

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач визнав обставини дорожньо-транспортної пригоди та проведення страхової виплати. Водночас не погодився із розміром збитків, вважаючи наданий позивачем звіт про оцінку майна неналежним доказом та поставив його під сумнів, оскільки він проводився без повідомлення відповідача та попередження суб`єкта оціночної діяльності про кримінальну відповідальність. Крім того, вказав про наявність у звіті оцінки розбіжностей щодо розміру матеріального збитку, відсутність доказів фактичного проведення ремонту та його вартості, та відомостей про актуального власника пошкодженого транспортного засобу.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 04.11.2020 (а.с.69) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ».

Отримавши копію позовної заяви з додатками, копії ухвал суду про відкриття провадження та залучення до участі у справі, третя особа правом надання пояснень щодо позову або відзиву, в порядку ст.181 ЦПК України, не скористалась.

06.11.2020 представником позивача подано відповідь на відзив (а.с.75-76).

За ухвалою суду від 25.11.2020 участь відповідача та його представника забезпечено в режимі відеоконференції, проведення якої дорученого Артемівському міськрайонному суду Донецької області (а.с.87).

08.12.2020 на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про призначення у справі судової автотехнічної експертизи (а.с.97-99).

Ухвалою суду від 09.12.2020 (а.с.104), сторонам у справі в порядку ч.3 ст.103 ЦПК України, встановлено строк для досягнення взаємної згоди щодо експертної установи, якій може бути доручено проведення судової експертизи, в разі її призначення судом.

На підставі ухвали суду від 18.01.2021 (а.с.124), вирішено питання про участь представника позивача у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

За ухвалою суду від 20.01.2021 (а.с.125-126), у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення у справі судової автотехнічної експертизи відмовлено.

26.01.2021 на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи (а.с.139).

Ухвалою суду від 26.01.2021 (а.с.147) за клопотанням представника відповідача у справі призначена судова автотоварознавча експертиза, проведення якої доручено експертам Полтавського відділення ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса, а провадження у справі зупинено.

28.05.2021 до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових даних та транспортного засобу, необхідних для проведення експертизи (а.с.162-163), з зв`язку із чим провадження у справі було поновлено на підставі ухвали від 02.06.2021 (а.с.164).

Клопотання експерта вирішено за ухвалою суду від 09.06.2021 (а.с.176) та повідомлено про неможливість надання додаткових матеріалів та транспортного засобу.

29.09.2021 судовим експертом складено повідомлення про неможливість надання висновку експерта, яке надійшло до суду 30.09.2021 (а.с.178-179).

В зв`язку із надходженням повідомлення судового експерта провадження у справі було поновлено за ухвалою суду від 04.10.2021 (а.с.182).

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН

Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи сторони в судове засідання не прибули, надавши право представляти їх інтереси представникам, які брали участь у справі дистанційно.

Представник позивача наполягав на задоволені позову з підстав, викладених у позові та просив врахувати доводи, викладені у відповіді на відзив. Додатково вказав, що заперечуючи проти розміру відшкодування відповідачем не надано жодного доказу на спростування визначеного у звіті розміру збитків.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав обставини щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди та отримання позивачем від страхової компанії 98000 грн страхової виплати і від відповідача 2000 грн в якості франшизи та наполягав на тому, що розмір заподіяних збитків позивачем не доведено, що виключає й можливість стягнення як відшкодування шкоди, пов`язаної із пошкодженням автомобіля так і моральної шкоди. Зазначив, що огляд транспортного засобу мала проводити страхова компанія та надати звіт суду та звернув увагу, що оцінка, проведена на замовлення позивача, проходила без повідомлення відповідача як іншого учасника пригоди через тривалий проміжок часу, тому поставив під сумнів перелік пошкоджень виявлених оцінювачем.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, причини не прибуття до суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений. Правом подання письмового заперечення щодо позову або відзиву третя особа - ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ» не скористалась.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Судом встановлено, що 17.01.2020 о 18 год. 45 хв. у м.Полтаві на перехресті вулиць Великорогізнянська та Героїв Крут, водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя не надав переваги в русі автомобілю марки «Kia Rio», державний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та допустив з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Ленінського районного суду м.Полтави від 10.02.2020 (а.с.7), за фактом зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником транспортного засобу «Kia Rio», державний номер НОМЕР_2 , значиться ОСОБА_2 (а.с.34).

Відповідно до наданої виписки надходжень по картці ОСОБА_2 (а.с.35), 25.05.2020 було здійснено переказ коштів в розмірі 32000 грн як страхове відшкодування від СК «Ю.ЕС.АЙ», аналогічні перекази були здійснені 22.05.2020 в сумі 33000 грн та 21.05.2020 в сумі 33000 грн, а загалом на суму 98000 грн.

Відповідачем у досудовому порядку було передано позивачу 2000 грн як відшкодування франшизи.

Згідно із звітом про оцінку майна, складеним 23.06.2020 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 (а.с.8-33), вартість матеріального збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 151444 грн.

ОЦІНКА СУДУ ТА НОРМИ ПРАВА

Згідно із ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст.12 ЦПК України).

Згідно із ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас, ст.82 ЦПК України визначено підстави для звільнення від доказування. Так, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч.1 ст.82 ЦПК України).

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на зазначені процесуальні норми, суд визнає доведеним факт пошкодження транспортного засобу «Kia Rio», державний номер НОМЕР_2 у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталась з вини відповідача.

Також в судовому засіданні сторони визнали ті обставини, що в межах ліміту страхової відповідальності, позивач отримав від страхової компанії страхову виплату в сумі 98000 грн та 2000 грн відшкодування від відповідача.

Згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).

У відповідності до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі ст.1194 ЦК України вирішує питання про стягнення з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому у ч.3 ст.12 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі випадків наявності підстав звільнення від доказування.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права, зокрема ст.1166 ЦК України.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

У даному випадку позивачем, як потерпілою особою, пред`явлено вимогу до відповідача, як винуватця ДТП, про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і отриманою страховою виплатою, для повного відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу в ДТП, розмір якої встановлено наданим звітом про визначення вартості автомобіля «Kia Rio», державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , складеним 23.06.2020 суб`єктом оціночної діяльності.

Таким чином, за заявленими вимогами позивача та за запереченнями відповідача предметом доказування у справі є розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу у зв`язку з пошкодженням його автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 17.01.2020 у м.Полтаві.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003, встановлено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідними змінами).

За положеннями ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 77,78,80 ЦПК України).

Згідно вимог ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.89 ЦПК України).

Заперечуючи проти розміру збитків, представник відповідача зазначив, що огляд транспортного засобу проводився у відсутність самого ОСОБА_3 та поставив від сумнів виявлені пошкодження транспортного засобу, що наведені у р.8 звіту.

Разом із тим, згідно з зазначеною вище Методикою, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. У разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Згідно із наданим звітом про оцінку, огляд транспортного засобу проводився суб`єктом оціночної діяльності при денному освітленні 25.05.2020. Обстеження проводилось шляхом збору інформації, одержаної внаслідок візуальних спостережень та оглядів окремих вузлів і агрегатів, проводилось фотографування. При огляді були виявлені як пошкодження отримані в результаті дорожньо-транспортної пригоди, так і ті, які не відносяться до ДТП.

Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів не вимагає обов`язкової присутності під час огляду заінтересованих осіб, а відомостей про наявність потреби у виклику заінтересованих осіб звіт не містить, тому сам по собі факт проведення огляду пошкодженого транспортного засобу у відсутність винної особи, не є підставою для визнання такого звіту неналежним та недопустимим доказом, на чому наполягав представник відповідача.

Окрім того, не погоджуючись із наведеним у звіті переліком пошкоджень та припускаючи те, що не всі пошкодження були отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стороною відповідача не було надано жодного доказу на спростування переліку пошкоджень.

А отже твердження представника відповідача є припущенням, що не може бути покладено в основу судового рішення.

Також в судовому засіданні представник відповідача наполягав на тому, що огляд і відповідно звіт оцінки мала проводити страхова компанія та надати його на розгляд суду.

При цьому, сторони визнали, що позивач отримав страхову виплату в межах ліміту, страхова компанія, яка проводила виплати, була залучена судом до участі у справі як третя особа, обізнана про розгляд справи, проте свого представника до суду не направила і не подала письмових пояснень щодо позову або відзиву, що є процесуальним правом а не обов`язком учасника справи.

Водночас, перекладаючи обов`язок доказування та третю особу, відповідач не був позбавлений можливості самостійно надати в якості доказів матеріали справи за страховим випадком чи просити їх витребувати, про що неодноразово роз`яснювалось представнику відповідача.

Суд також не бере до уваги посилання представника відповідача щодо ухилення позивача від проведення експертизи.

Так, за клопотанням представника відповідача у справі призначалась судова автотоварознавча експертиза на підставі запропонованих останнім вихідних даних. В подальшому від судового експерта надійшло клопотання про необхідність надання додаткових матеріалів або транспортного засобу, в ході розгляду якого представник відповідача повідомив про відсутність будь-яких матеріалів, окрім тих, що надав позивач та наполягав на проведенні експертизи. При цьому представником позивача ще під час вирішення питання про призначення експертизи було повідомлено про відсутність транспортного засобу.

Після надходження повідомлення судового експерта про неможливість надання висновку експерта, стороною відповідача повторно клопотання про призначення експертизи не заявлялось.

Не заслуговують на увагу посилання представника відповідача на відсутність відомостей про актуального власника та доказів проведення ремонту, як на підставу для відхилення позовних вимог.

Так, у відповідності до ст.22 ЦК України, збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Отже, позивач як власник пошкодженого транспортного засобу, має право на відшкодування витрат, яких він як зазнав так і зазнає в майбутньому для відновлення транспортного засобу, тобто витрат на проведення ремонту.

Як вбачається із змісту звіту про визначення вартості автомобіля А 05/07 суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 , який діяв на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 522/18 від 23.06.2018, виданого Фондом державного майна України, проведення оцінки було здійснено атестованим оцінювачем за результатами огляду колісного транспортного засобу «Kia Rio», державний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталась 17.01.2020, з метою визначення вартості об`єкта оцінки без урахування аварійних пошкоджень та величини матеріального збитку, завданого КТЗ внаслідок ДТП. В додатках до даного звіту містяться акт огляду транспортного засобу від 25.05.2020, в якому зазначено назви пошкоджених деталей і опис таких пошкоджень, а також ремонтна калькуляція № А05/07-20 з переліком робіт, які необхідно провести для відновлення попереднього стану автомобіля позивача, пошкодженого внаслідок неправомірних дій відповідача та фототаблиці.

Оскільки факт скоєння відповідачем ДТП є беззаперечно доведений, розмір завданої шкоди під час розгляду справи не спростований і встановлений на підставі звіту про визначення вартості матеріального збитку № А05/07 від 23.06.2020, складеного на замовлення позивача, а відповідачем не надано жодного доказу на обґрунтування своїх заперечень розміру збитку та сумнівів щодо правильності висновку спеціаліста, суд виходить із встановленого в зазначеному звіті розміру матеріального збитку, завданого ОСОБА_2 , як власникові пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП в розмірі 151444 грн.

При цьому суд звертає увагу, що у наданому звіті (а.с.9) при зазначенні числового значення вартості матеріального збитку було вказано 51444, разом із тим вказуючи число прописом суб`єктом оціночної діяльності було вказано розмір - сто п`ятдесят одна тисяча чотириста сорок чотири гривні, що узгоджується із відомостями у звіті наведеними у розділах 10,11 (а.с.15,16), що безпосередньо стосуються порядку визначення вартості матеріального збитку та результатів.

За таких обставин, враховуючи, що вартість матеріального збитку заподіяного позивачу, як власнику транспортного засобу становить 151444, останній отримав 98000 страхового відшкодування та від відповідача 2000 грн в досудовому порядку, на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 51444 грн (151444 - 98000 - 2000).

Вирішуючи позов в частині вимог щодо компенсації моральної шкоди суд зазначає, що за загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Відповідно до загальних засад відшкодування моральної шкоди, визначених ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Так, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із ч.3,4 ст.23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи із системного аналізу наведених норм закону, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, що пов`язана з протиправною поведінкою відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому суд враховує вимушеність змін у звичайному житті позивача, які пов`язані із неможливістю користуватись його транспортним засобом, докладанням ним додаткових зусиль для відновлення пошкодженого майна, а також душевні хвилювання, яких зазнав позивач як учасник дорожньо-транспортної пригоди.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану (Пленум ВСУ від 31.03.1995 №4).

З огляду на наведені обставини, виходячи з засад розумності, справедливості та збалансованості інтересів сторін, зберігаючи об`єктивність, суд вважає справедливим розмір компенсації моральної шкоди у сумі 7500 грн.

Таким чином, суд доходить висновку про задоволення заявлених ОСОБА_2 позовних вимог у повному обсязі.

Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до ст.141 ЦПК України.

Так, на користь позивача з ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати понесені на оплату судового збору за пред`явлення позову в розмірі 840,80 грн (а.с.1), проведення оцінки вартості майна в сумі 2500 грн (а.с.31-33) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн (а.с.36-40), що є документально підтвердженими.

При цьому суд звертає увагу, що згідно із ст.133 ЦПК України, судові витрати у справі складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, які покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог і питання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, відповідачем перед судом порушено не було.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "Ю.ЕС.АЙ.", про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 51444 грн відшкодування шкоди, пов`язаної із пошкодженням транспортного засобу, 7500 грн відшкодування моральної шкоди, 2500 грн витрат на проведення оцінки, 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 840,80 судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги до апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Третя особа:ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 . Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.», юридична адреса:04211, м.Київ, пр-т.Героїв Сталінграда, 4, корп.6А, .

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави М.С. Високих