РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемезової Г.О.,

представників сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

сторін ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення права користування сервітутом,

ВСТАНОВИВ:

13.07.2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 , в якому просив усунути перешкоди його довічного проживання у буд. АДРЕСА_1 шляхом вселення у кімнату площею 7,3 кв.м у вказаному жилому будинку з передачею ключів від вхідних дверей до будинку.

Позов обґрунтовано тим, що буд. АДРЕСА_2 належав батькам позивача на праві сумісної власності, правові документи були на ім`я батька ОСОБА_5 . За життя батько залишив заповіт, яким заповідав вказаний будинок своєму онуку відповідачу ОСОБА_4 . Згідно заповіту батька ОСОБА_4 зобов`язаний надати ОСОБА_3 у вказаному будинку для проживання одну кімнату площею 7, 3 кв.м. Після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 успадкував вказаний будинок та отримав свідоцтво про право власності від 07.12.2004 року. У вказаному свідоцтві також зазначено, що ОСОБА_4 зобов`язаний надати ОСОБА_3 кімнату для проживання площею 7,3 кв.м. Доки була жива мати ОСОБА_3 , останній мав доступ до будинку. ІНФОРМАЦІЯ_2 мати померла, ОСОБА_3 здійснив її поховання. У зв`язку з необхідністю догляду за могилами батьків ОСОБА_3 має потребу час від часу проживати у будинку батьків. З цією метою він звернувся до ОСОБА_4 з проханням надати йому доступу до кімнати площею 7, 3 кв.м, проживати у якій він має право згідно заповіту батька, проте ОСОБА_6 відмовив йому у цьому з причин проживання у вказаній кімнаті його матері. Вказана обставина підтверджена актом про відмову у допуску до житлового приміщення від 23.06.202 року.

05.05.2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про припинення права користування сервітутом, зазначаючи на обґрунтування зустрічних позовних вимог наступне.

Житловий будинок АДРЕСА_3 належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.12.2004 року. У зазначеному будинку зареєстрований він та його мати ОСОБА_7 , проте проживає в будинку лише мати. Відповідач ОСОБА_3 у вказаному будинку не зареєстрований та ніколи не проживав. Заповідач у своєму заповіті зробив заповідальний відказ на користь ОСОБА_3 з метою забезпечення проживання останнього у вказаному будинку, тобто встановив сервітут у заповіті щодо нерухомого майна кімнати площею 7,3 кв.м. Проте ОСОБА_3 не має потреби довічно проживати у визначеній кімнаті, він бажає лише час від часу бути присутнім у батьківському будинку, про що сам зазначив у своєму позові, що не відповідає суті заповідального відказу. Заповідач у заповіті не визначив обсяг прав ОСОБА_3 щодо порядку користування вказаною кімнатою, яка є самою віддаленою у будинку, тому користуватися неї без відповідного переобладнання неможливо. ОСОБА_3 таке переобладнання не здійснює. Заповідач не визначив у заповіті можливість користування ОСОБА_3 іншими кімнатами, без користування якими не вбачається можливим користування кімнатою площею 7,3 кв.м. Заповітом не було встановлено безоплатне користування ОСОБА_3 вказаною кімнатою, тому останній повинен був вносити плату за користування нею. ОСОБА_3 не погоджував з ним розмір та строки плати за користування чужим майном, не вносив таку плату жодного разу, не приймав участі в утриманні будинку та земельної ділянки. ОСОБА_3 за своїм власним розсудом і бажанням не користувався вказаним житловим сервітутом, не використав своє право проживання у виділеній йому кімнаті протягом 15 років підряд з моменту, як він, ОСОБА_4 , став його власником.

На підставі п.5 ч.1 ст. 406 ЦК України позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 просив припинити сервітут щодо нерухомого майна кімнати площею 7, 3 кв.м у буд. АДРЕСА_3 , що полягає у праві безстрокового користування зазначеною кімнатою ОСОБА_3 та визнати останнього таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. У задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_3 просив відмовити.

30.06.2021 року до суду надійшов відзив ОСОБА_3 на зустрічну позовну заяву, згідно якого останній зустрічні позовні вимоги не визнав, зазначаючи наступне.

Спадкоємець ОСОБА_4 погодився з успадкованим сервітутом для довічного проживання, не оспорюючи на заповіт, ні свідоцтво про право на спадщину. Сервітут не містить умови обов`язкового його, ОСОБА_3 , проживання у визначеній кімнаті. Порядок користування жилою кімнатою встановлюються власником житла та сервітутом. Визначення плати належить до компетенції сторін. При цьому сторони повинні виходити з того, що плата має враховувати ті обмеження, які перешкоджали власнику реалізувати своє право на обтяжене сервітутом майно. Встановлений сервітут не супроводжується значним обмеженням прав власника майна. Власник у будинку не живе, в ньому проживає його мати. Невикористання сервітуту протягом трьох років підряд потребує відповідного засвідчення, чого ОСОБА_4 не надано. Крім того, не користування сервітутом сталося через навмисні дії власника, який після смерті матері не впускав його, ОСОБА_3 , до будинку, не надав ключі від вхідних дверей, не поважно ставився до нього, проганяв від двору. Такі дії ОСОБА_4 свідчать, що останній створював увесь час перепони у здійсненні його, ОСОБА_3 , права на довічне проживання у будинку, що підтверджено відповідним актом (а.с. 79-80).

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник адвокат Мирошнікова Т. А. підтримали первісні позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, наполягали на їх задоволені. Зустрічні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві. Додатково ОСОБА_3 пояснив, що має намір користуватися вказаною кімнатою у будинку, оскільки є необхідність приїзду в с. Свободне для догляду за могилами померлих батьків, проте ОСОБА_4 перешкоджає йому користуватися вказаною кімнатою.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та його представник адвокат Лісодід О.В. позовні вимоги ОСОБА_3 не визнали, наполягали на задоволені зустрічного позову з підстав, викладених у зустрічній позовні заяві. Також ОСОБА_4 пояснив, що в 2020 році відмовив ОСОБА_3 у доступі до будинку, оскільки на той час у дружини останнього вже були конфлікти з його матір`ю, яка проживає у будинку. За життя бабусі ОСОБА_3 приходив до будинку безперешкодно. Після смерті бабусі ОСОБА_3 забрав її речі та більше не проходив до літа 2020 року.

Суд, вислухавши в судовому засіданні сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в їх сукупності, доходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Із наявної у матеріалах справи копії Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 07.12.2004 року вбачається, що відповідач ОСОБА_4 є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на підставі заповіту, посвідченого 07.07.1995 року Волноваською держнотконторою, набув право власності на жилий будинок АДРЕСА_4 . Згідно вищевказаного заповіту спадкоємець зобов`язаний надати ОСОБА_3 для довічного проживання одну кімнату площе. 7, 3 кв.м (а.с. 10-11).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.12.2004 року відповідач ОСОБА_4 є власником жилого будинку АДРЕСА_1 (а.с. 12).

З акту про відмову у допуску до житлового приміщення від 23.06.2020 року, складеного депутатами Свободненської сільської ради в с. Свободне Волноваського району Донецької області, встановлено, що позивачу ОСОБА_3 відповідачем ОСОБА_4 відмовлено у доступі до кімнати площею 7, 3 кв.м. у жилому будинку АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що проживає по сусідству з буд. АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 є її дальнім родичем. З ОСОБА_9 в родинних стосунках не перебуває, відносини нормальні. На скільки їй відомо, у ОСОБА_9 є право на користування однією кімнатою у вказаному жилому будинку, що належить ОСОБА_4 . До смерті батьків ОСОБА_3 , між останнім та ОСОБА_4 конфліктів не було. Після смерті матері ОСОБА_3 до вказаного будинку не приїздив, вона його не бачила. Спір з приводу будинку, на скільки їй відомо, почався в літку 2020 року. Вона була свідком цього конфлікту. Вона знаходилась на своєму подвір`ї та чула розмову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показала, що в червні 2020 року, вона, як депутат вулиці, за проханням ОСОБА_3 була запрошена для складання акту про не допуск останнього до жилого буд. АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 . Раніше про конфлікт між вказаними особами з приводу зазначеного будинку їй нічого відомо не було. Під час складання акту ОСОБА_3 пред`явив комісії документ, який підтверджував його право користування кімнатою у вказаному будинку площею біля 7 кв.м. Розмова між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була конфліктною, образливою, неприємною. ОСОБА_3 мав намір зайти до будинку, казав, що це будинок його батьків, спогади про дитинство. ОСОБА_4 не пускав його, про що був складний відповідний акт. ОСОБА_4 казав, що приходити до будинку ОСОБА_3 може лише в його присутності, оскільки з його матір`ю у ОСОБА_3 постійно виникають конфлікти.

Частиною 1 ст. 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітуту) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітуту) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволенні іншим способом.

Згідно із ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 406 ЦК України передбачено, що сервітут припиняється у разі невикористання сервітуту протягом трьох років підряд.

Відповідно до ст. 1246 ЦК України спадкодавець має право встановити у заповіті сервітут щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб.

З урахуванням вищенаведених положень діючого законодавства та на підставі досліджених доказів судом встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до заповіту свого батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав право на користування кімнатою площею 7,3 кв.м у жилому будинку АДРЕСА_1 , який на теперішній час успадкований ОСОБА_4 та належить йому на праві власності. Проте, як встановлено судом на підставі вище дослідженого акту про відмову у допуску до житлового приміщення, відповідач ОСОБА_4 на теперішній час чинить позивачу ОСОБА_3 перешкоди у праві користуванні кімнатою площею 7, 3 кв.м. у вказаному жилому будинку. А тому порушене право ОСОБА_3 на таке користування житловим приміщенням підлягає захисту та позовні вимоги останнього підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо зустрічних позовних вимог, то, на думку суду, до спірних правовідносин не можна застосувати положення п.5 ч. 1 ст. 406 ЦК України, оскільки не користування сервитутом з боку ОСОБА_3 відбулося не власної ініціативи, а причини напружених стосунків між сторонами, які склалися між сторонами з 2014 року, після смерті матері ОСОБА_3 , як пояснили сторони в судовому засіданні. Як було встановлено судом з вищенаведених доказів, на теперішній час ОСОБА_4 продовжує чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні вищевказаною кімнатою.

За таких обставин зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Згідно з пунктом 2 частини 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 суд стягує судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 420,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень відповідно до додаткової угоди про надання правової допомоги до договору про надання правової допомоги від 09.07.2020 року (а.с. 1, 24-25).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 76-82,141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення задовольнити.

Усунути перешкоди довічного проживання ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_3 у кімнату площею 7,3 кв.м у вказаному жилому будинку з передачею ключів від вхідних дверей до будинку.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення права користування сервітутом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 420,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень.

Повний текст судового рішення складений 05 грудня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Т.В. Безрук