Номер провадження: 22-ц/813/7984/21
Номер справи місцевого суду: 519/335/17
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Чирці Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - адвоката Краснопивцева Олексія Костянтиновича на рішення Южного міського суду Одеської області від 25 лютого 2021 року по цивільній справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до с, державного реєстратора прав приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Бориса Михайловича про визнання рішення незаконним та його скасування, визнання незаконним дій та скасування запису, за участю третьої особи Головного територіального управління юстиції у місті Києві, -

ВСТАНОВИВ:

04 травня 2017 року представник ТОВ «Кей-Колект» звернувся до Южного міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування (а.с.1-3)

12 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", державного реєстратора прав приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 22.12.2006 між нею та АКІБ "УкрСиббанк" був укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого вона отримала кредит в розмірі 34 995 швейцарських франків. Відповідно до іпотечного договору від 26.12.2006, який був укладений між нею як іпотекодавцем та АКІБ "УкрСиббанк" як іпотекодержателем, в забезпечення зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту, передана в іпотеку квартира, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Відповідно до договору факторингу, укладеному між ПАТ "УкрСиббанк" (правонаступник - АКІБ "УкрСиббанк") та ТОВ "Кей-Колект" до останнього перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.12.2006. та за договором іпотеки від 22.12.2006. Із заяви ТОВ "Кей-Колект" до суду ОСОБА_1 дізналась, що за рішенням державного реєстратора прав приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М. від 24.07.2015 про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна квартиру, зареєстровано на праві приватної власності за Товариством обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ". Рішення державного реєстратора прав приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М. від 24.07.2015 вважає незаконним, ухваленим в супереч умовам іпотечного договору та нормам матеріального права, згоди на відчуження квартири вона не надавала (а.с.78-84).

01 жовтня 2020 року ухвалою Южного міського суду Одеської області позов представника ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування залишено без розгляду (а.с.212).

25 лютого 2021 року рішенням Южного міського суду Одеської області зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", державного реєстратора прав приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Бориса Михайловича, за участю третьої особи Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про визнання рішення незаконним та його скасування, визнання незаконним дій та скасування запису задоволено. Визнано незаконним рішення державного реєстратора прав приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Бориса Михайловича від 24.07.2015, індексний номер 23144855, про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ", , та скасувати зазначене рішення. Визнано незаконними дії державного реєстратора прав приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Бориса Михайловича по внесенню Запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за №10550608 від 24.07.2015 щодо об`єкту нерухомого майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ", , та скасувати зазначений запис. Стягнуто в рівних частинах з Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" та Державного реєстратора прав приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Бориса Михайловича на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 280 грн (а.с.237-244).

09 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку представник ТОВ «Кей-Колект» - адвокат Краснопивцев Олексій Костянтинович направив до Южного міського суду Одеської області апеляційну скаргу на рішення Южного міського суду Одеської області від 25 лютого 2021 року. Апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню. Апелянт не погоджується з посиланням суду першої інстанції на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» адже, як зазначає апелянт, в даному законі вказано, що не може бути примусово стягнуто нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави за умови, що таке житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя. Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду щодо того, що іпотечна квартира є місцем проживання ОСОБА_1 оскільки, нею було надано договір про утримання прибудинкової території, в свою чергу, апелянт вважає, що вказаний договір лише підтверджує наявність зобов`язань власника з утримання свого майна та не є належним доказом місця проживання. Апелянт повідомляє, що згідно відповіді ВК Южненської міської ради від 12.05.2017 року, ОСОБА_2 в м. Южне не зареєстрована, а згідно до іпотечного договору, місцем реєстрації ОСОБА_2 було АДРЕСА_2 . Тому, апелянт вважає, що з дати укладання іпотечного договору і до дати звернення Соколової (Теленик) до суду, вона мала постійне зареєстроване місце проживання в с. Визирка Комінтернівського району, Одеської області, а суд першої інстанції наведеного не врахував і безпідставно встановив, що єдиним постійним місцем її проживання є саме іпотечна квартира. Апелянт просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, рішення Южного міського суду Одеської області від 25 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а.с.247-249).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.

В судовому засіданні 25.11.2021 представник апелянта ОСОБА_3 просив задовольнити апеляційну скаргу. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень статті 9 іпотечного договору, звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по кредитному договору в порядку, встановленому законодавством України (в тому числі ст.37 Закону України «Про іпотеку») та умовами цього договору; продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому законодавством України (в тому числі ст.38 Закону України «Про іпотеку») та умовами цього Договору. Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених цим Договором. За рішенням Іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися в позасудовому порядку, зокрема, шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов. У випадку набуття Іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодавець цим Договором підтверджує свою згоду на передачу у власність Іпотекодержателю Предмету іпотеки. При цьому різниця між вартістю Предмету іпотеки (визначеною на підставі експертної оцінки предмету іпотеки та/або на підставі зафіксованої в цьому договорі оцінки предмету іпотеки сторонами) та фактичною сумою заборгованості Іпотекодавця перед Іпотекодержателем на дату прийнята Іпотекодержателем одностороннього рішення про придбання предмету іпотеки у власність підлягає відшкодуванню іпотекодавцю. Підписанням цього Договору Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на прийняття Іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя (придбання Предмету іпотеки у власність) у випадку виникнення у Іпотекодержателя права звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства України. Іпотекодавець підписанням цього Договору також засвідчує, що наявності будь-яких інших документів, крім цього Договору та письмового рішення Іпотекодержателя про придбання Предмету іпотеки у власність, для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки не вимагається. Цей договір та письмове рішення Іпотекодержателя про придбання Предмету іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя. Право власності на Предмет іпотеки переходить до Іпотекодержателя з дати прийняття ним письмового рішення про придбання Предмету іпотеки у власність. Письмові повідомлення Іпотекодержателя Іпотекодавцю друкуються та підписуються уповноваженими особами Іпотекодержателя і надсилаються Іпотекодавцю телефаксом, кур`єром, або поштою.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. А тому визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки без згоди власника майна.

На час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути здійснено стягнення шляхом реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем без згоди іпотекодавця на його відчуження.Спірна квартира є єдиним житлом позивача та підпадає під дію мораторію, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом наданим в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника і не перевищує 140,0 кв.м., що підтверджується зібраними доказами.Крім того, судом не встановлено чи проводилась оцінка предмета іпотеки на момент прийняття рішення державним реєстратором про реєстрацію права власності на квартиру, так як в матеріалах справи відсутні відомості про отримання позивачем, інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна.Також в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач, як іпотекодавець, надала згоду на відчуження квартири іпотекодержателем шляхом реєстрації права власності за ним. Тому суд виріщив частково задовольнити зустрічі позовні.

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає потрібним зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції 22.12.2006 між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого позивач отримала кредит в розмірі 34 995 швейцарських франків, терміном до 22.12.2012 під 7,99 % річних, що підтверджено копією договору (т. 1, а.с.86-90).

Відповідно до іпотечного договору від 26.12.2006, який був укладений між ОСОБА_1 як іпотекодавцем та АКІБ «УкрСиббанк» як іпотекодержателем, та посвідчений Южненською міською державною нотаріальною конторою Одеської області за реєстром №3710, в забезпечення зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.12.2006 передана в іпотеку квартира АДРЕСА_3 , яка належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується копією іпотечного договору (т. 1, а.с.14-19).

Відповідно до договору факторингу №1, укладеному між ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник - АКІБ «УкрСиббанк») та ТОВ «Кей-Колект» і виписки з Додатку № 1 до Договору факторингу №1 від 12.12.2011 до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.12.2006 (т. 1, а.с.4-9).

Відповідно до договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року, укладеному між ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник - АКІБ «УкрСиббанк») та ТОВ «Кей-Колект», посвідченому приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. за реєстром №5207-5208 і виписки до Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за договором іпотеки від 22.12.2006, який був укладений між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк», тобто відбулась заміна сторони Іпотекодержателя в іпотечному договорі (т. 1, а.с.10-13).

На підставі рішення державного реєстратора прав приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Бориса Михайловича від 24.07.2015, індексний номер 23144855, про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) на об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за Товариством обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», право приватної власності, що підтверджується копією рішення державного реєстратора прав та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.03.2017 (т. 1, а.с.20-21).

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 червня 2003 року №898-IV «Про іпотеку» (далі Закону) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За ч. 1 ст. 12 цього Закону у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 33 цього Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону №ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Стаття 36 Закону визначає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно з положеннями ст. 37 Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до Іпотечного договору від 26.12.2006, який був укладений між позивачем як іпотекодавцем та АКІБ «УкрСиббанк» як іпотекодержателем, та посвідчений Южненською міською державною нотаріальною конторою Одеської області за реєстром №3710, в забезпечення зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.12.2006 передана в іпотеку квартира АДРЕСА_3 , яка належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується копією іпотечного договору (т. 1, а.с.14-19). Відповідно до п. 4.1 іпотечного договору звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у випадках зазначених в п.п. 2.1.1-2.1.2 у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом іпотекодавця; у разі прийняття рішення про ліквідацію юридичної особи іпотекодавця; у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за іпотечним договором або порушення будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за договором. Відповідно до п. 4.2 звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 4.6 іпотечного договору звернення стягнення по застережною про задоволення вимог іпотеко держателя здійснюється відповідно до розділу 5 договору іпотеки та відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку».

Відповідно до п. 5 договору у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1. іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотеко держателя. В зазначеному повідомленні Іпотекодежатель зазначає який із способів задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені ч. 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» застосовується Іпотекодежателем для задоволення своїх вимог. У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність Іпотекодежателя як способу задоволення вимог Іпотекодежателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку») право власності переходить до Іпотекодежателя з моменту підписання договору про задоволення вимог Іпотекодежателя.

Отже, в договорі іпотеки від 26.12.2006, який був укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», сторони обумовили, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на предмет іпотеки іпотекодержателю відбувається за умови укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя та право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з моменту підписання вказаного договору.

Разом з тим, за обставинами даної справи, вказаний договір між іпотекодержателем - АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , а також між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (правонаступник АКІБ «УкрСиббанк» на підставі договорів про відступлення права вимоги) та ОСОБА_1 не укладався. Відомості щодо укладення та підписання такого договору в матеріалах справи відсутні та сторонами до суду не подавались. За таких обставин, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем суперечить умовам договору та положенням діючого законодавства, а тому державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за відповідачем ТОВ «Кей-Колект» підлягає скасуванню.

З огляду на вище зазначене, оскільки суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини, що мають значення для справи та ухвалюючи рішення по суті виходив не врахував вказаних мотивів, апеляційний суд частково приймає до уваги доводи апеляційної скарги та змінює рішення суду в частині мотивування.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які наявні в матеріалах справи та були досліджені судом, позиція апелянта в цілому зводиться до заперечення висновків суду першої інстанції, однак не спростовує їх. Будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів та процесуальної позиції в справі апелянт до суду не надав. Недоліки оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині мотивування були усунуті апеляційним судом на стадії апеляційного розгляду, на підтвердження чого апеляційним судом вище була викладена відповідна позиція.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, однак не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу та на підставі ст. 376 ЦПК України змінює оскаржуване рішення в частині мотивування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - адвоката Краснопивцева Олексія Костянтиновича задовольнити частково.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 25 лютого 2021 року змінити в частині мотивування. В іншій частині залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Дата складення повного тексту рішення 08 грудня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

25.11.2021 року м. Одеса