Провадження №2/523/5529/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді - Малиновського О.М.

за участю секретаря - Кащавцевої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, розірвання шлюбу, поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3500,00грн., обґрунтував свої вимоги тим, що малолітній син проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні. Просить стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 3500,00грн., посилаючись на те, що вона на теперішній час є непрацездатною інвалідом ІІ групи. Просить розірвати з відповідачем шлюб, посилаючись на те, що спільне проживання неможливе через складні взаємини, а внаслідок до взаємного відчуження і втрати поваги один до одного. Крім того, позивач і відповідач спільне господарство не ведуть, подружні відносини не підтримують. Посилаючись на те, що під час зареєстрованого шлюбу був придбаний транспортний засіб марки «Opel Vivаro», р/н НОМЕР_1 . просить, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за нею право власності на Ѕ частину автомобіля. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Позивач у судове засідання не з`явилась надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідач у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім`ї рівні права та обов`язки.

За змістом ст. ст. 24 ч. 1, 104 ч. 2, 110 ч. 1, 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За правилами ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Матеріалами справи встановлено, що сторони одружені з 04.06.1999р. Від шлюбних відносин у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач та відповідач на теперішній час шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. Сім`я існує формально, подальше збереження сім`ї неможливо в зв`язку з втратою поваги та почуття кохання позивачем до відповідача. При вирішенні спірного питання судом приймається до уваги та обставина, що сторони не підтримують шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства. Позивач наполягає на розірванні шлюбу.

Згідно з ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

При розгляді справи, судом не встановлено необхідності, та з цього приводу сторонами не заявлялись клопотання, щодо надання сторонам строку для примирення.

На підставі викладеного та з урахуванням визнання відповідачем пред`явленого позову суд вважає, що пред`явлені позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення аліментів на утримання малолітнього сина та непрацездатної дружини.

З наявних у справі доказів убачається, що ОСОБА_1 з 31.03.2021р. є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням. Термін дії інвалідності було продовжено до 21.11.2022р. Дана обставина підтверджується довідкою до акту МСЕК серії 12ААВ №514267

З наданих письмових пояснень відповідача убачається, що він працює у філії «Автомобільний Дім Одеса» ПАТ «Одеса-Авто».

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідність до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2012р.» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.12.2021р. встановлений у розмірі 2618,00 грн.

Відповідно до ч.1-3 ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

За змістом частини першої та другої статті 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст.79 СК України).

Таким чином враховуючи встановлені судом фактичні обставини, приймаючи до уваги перебування дитини на повному матеріальному забезпеченні позивача, з урахуванням того, що батьки мають рівні зобов`язання по утриманню дітей, виходячи з мінімального грошового рівня забезпечення дитини відповідного віку встановленого законом, наявністю у відповідача постійного місця роботи, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання сина та непрацездатної дружини підлягають задоволенню.

Щодо поділу спільного сумісного майна подружжя.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі в частині виникнення права спільної сумісної власності подружжя, регулюються СК України, зокрема, ст.60, якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 та 2 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Такими об`єктами є : заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В той же час стаття 57 СК України, визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналіз зазначених норм, які регулювали правовідносини на час придбання спірного майна, вказує на те, що придбане майно особами під час їх зареєстрованого шлюбу презюмується його належністю дружині та чоловікові в рівних частках, якщо інше не буде доведено в судовому порядку (ч.1 ст. 57 СК України). Тобто, у випадку наявності спору між подружжям щодо належності майна на праві особистої власності, придбаного під час шлюбу, тягар доведеності такого факту покладається на сторону, яка не визнає факту його належності подружжю.

Крім того, суд приймає до уваги правовий висновок ВП ВС у справі 372/504/17, де було зазначено, - «…Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутність судового рішення про визнання спірної квартири особистою приватною власністю особи підтверджує, що у судів попередніх інстанцій відсутні підстави вважати, що таке майно належить виключно відповідачу, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні. Спір про поділ майна, заявлений особою не вирішено….».

Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона, як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладається саме на цю сторону (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд, в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. (ч.1,2 ст.13 ЦПК України).

Частиною першою статті 70 СК України, яка кореспондується із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Як встановлено матеріалами справи та підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 10.01.2014р., на ім`я ОСОБА_2 на праві власності зареєстрований транспортний засіб марки «Opel Vivаro», р/н НОМЕР_1 ..

Отже, зібрані по справі докази вказують на те, що транспортний засіб марки «Opel Vivаro», р/н НОМЕР_1 був придбаний подружжям під час їхнього зареєстрованого шлюбу, а відтак є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та належить їм в рівних частках.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про поділ транспортного засобу шляхом визнання за позивачем права власності на Ѕ частку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовій збір на користь держави в розмірі 1816,00 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми за один місяць.

Керуючись ст. ст.12,13,76,141,200, 206,259, 263-265,268,430 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Шлюб зареєстрований 04 червня 1999р. у відділі РАГС Суворовської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради, актовий запис №366, між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (іпн: НОМЕР_3 ) аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот)грн., щомісячно, проте не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 21.10.2021року, до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (іпн: НОМЕР_3 ) аліменти на користь та утримання ОСОБА_1 в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот)грн., щомісячно, починаючи з 21.10.2021р. і до закінчення строку інвалідності, а саме до 21.11.2022р.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (іпн: НОМЕР_4 ) право власності на Ѕ частину транспортного засобу марки «Opel Vivаro», р/н НОМЕР_1 .

Припинити право спільної сумісної власності подружжя на транспортний засіб марки «Opel Vivаro», р/н НОМЕР_1 .

Після набрання рішенням суду законної сили копію рішення суду в частині розірвання шлюбу направити до Суворовського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (іпн: НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1816,00 гривень.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 09 грудня 2021р.

Суддя