Провадження № 2/761/3867/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 січня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Ковальчук В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивачі просять: визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони є власниками зазначеної квартири на підставі договору купівлі - продажу нерухомості, зареєстрованого Київською Універсальною біржею 24.01.1997 року №С4091/624-Д1. У зазначеній квартирі зареєстрований відповідач, який є сином позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . При цьому, як зазначають позивачі, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28.09.2006 року, вона була позбавлена батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , який ще в липні 2006 року був влаштований в Центр соціально - психологічної реабілітації дітей та з того часу в даній квартирі не проживає. В подальшому, у 2008 році відповідач був знятий з обліку Служби у справах дітей та сім`ї як особа з числа дітей, позбавлених батьківського піклування - у зв`язку з його усиновленням. При цьому, як зазначають позивачі, відповідач з 2008 року в даній квартирі не проживає, витрат по її утриманню та оплаті комунальних послуг не несе, будучи повнолітнім, відповідач жодного разу не навідався в дану квартиру та не проявляє жодного інтересу до даного житла. Враховуючи те, що позивачі не мають можливості належним чином здійснювати своє право власності у зв`язку із реєстрацією в ній відповідача, тому для захисту своїх порушених прав вони звернулися до суду із даним позовом.

Позивачі в судове засідання не з`явилася, від представника позивачів через канцелярію суду надійшла заява про слухання справи у їх відсутність, в якій зазначила, що повністю підтримує заявлені позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не надійшов.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник позивача, як вбачається із заяви, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

А тому на підставі положень статей 223 та 280 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторін.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, враховуючи заяву представника позивачів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі - продажу нерухомості від 24.01.1997 року, зареєстрованого Київською Універсальною біржею 24.01.1997 року за № С4091/624-Д1 та реєстраційним посвідченням Київського МБТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 20.01.2005 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2006 року 9справа №2-5914/06) ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначене рішення набрало законної сили.

Як вбачається з листа Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №40-Х-459 від 16.09.2020 року, у 2008 році ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був знятий з обліку Служби у справах дітей та сім`ї, як особа з числа дітей, позбавлених батьківського піклування - у зв`язку з його усиновленням.

Разом з тим з 04.08.2006 року та по даний час, відповідач зареєстрований у квартирі, що підтверджується відповідною довідкою про реєстрацію місця проживання особи Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 15.10.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не проживає у зазначеній квартирі з липня 2006 року, будь-які речі або майно, що свідчили б про його перебування за вказаною адресою - відсутнє, що підтверджується відповідним актом обстеження квартири від 08.09.2020 року.

Так, на момент звернення позивачів до суду із зазначеним позовом, відповідач тривалий час не проживає у квартирі, що належить на праві власності позивачам, його фактичне місце проживання невідоме та він і на даний час перебуває на реєстраційному обліку у вказаній квартирі, що порушує право позивачів та створює їм перешкоди у користуванні та володінні майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391,396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що факт реєстрації відповідача порушує права позивачів, як власників квартири, оскільки це створює відповідні перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні власниками своїм майном, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом позбавлення відповідача права користування квартирою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 77-83, 89, 95, 259, 263, 265, 280-283 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та позбавити ОСОБА_3 права користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г.Притула