КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Соболь Юлією Павлівною, яка діє на підставі договору, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Солом`янська, 15-а", ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні приміщенням, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що йому належить нежитлове приміщення АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17.07.2017 року.

Вказане нежитлове приміщення розташоване в багатоквартирному житловому будинку, який обслуговує відповідач ОСББ «Солом`янська, 15-а». Між ним і відповідачем ОСББ «Солом`янська, 15-а» укладено договір про надання послуг № 239НП від 01.08.2017 року, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання забезпечувати своєчасне надання послуг належної якості, вживати своєчасних заходів для усунення порушень щодо надання послуг.

Вказував, що з метою проведення будівельних робіт з реконструкції нежитлових приміщень ним було подано та зареєстровано повідомлення про початок будівельних робіт та укладено договір генерального підряду № 23/04-18 від 23.04.2018 року.

Разом з тим, через дії відповідачів він не має змоги надати генпідряднику доступ до нежитлового приміщення, у зв`язку з чим строки виконання робіт не дотримуються, що призводить до додаткових витрат. Він звертався до відповідача ОСББ «Солом`янська, 15-а» з листами від 30.06.2017 року про надання згоди на виконання будівельних робіт та підключення до електропостачання. Останній своїми листами від 03.07.2017 року надав згоду на виконання будівельних робіт та підключення до електропостачання.

Проте, він не може використовувати нежитлове приміщення внаслідок незаконних дій відповідачів, які полягають у тому, що ОСББ «Солом`янська, 15-а» створило перешкоди у користуванні приміщенням шляхом заміни замків у дверях сходової клітини, які ведуть до належного йому нежитлового приміщення, та неодноразового відключення електроенергії до належного йому нежитлового приміщення.

У свою чергу, відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 блокують проїзд та прохід до його приміщення.

За заявою його представника від 12.07.2018 року проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0008016, внесеного 13.07.2018 року ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

У зв`язку з наведеним, просив суд зобов`язати відповідачів усунути йому перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням АДРЕСА_1 , стягнути з ОСББ «Солом`янська, 15-а» на його користь завдані матеріальні збитки у розмірі 237000 грн. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 23.10.2019 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСББ «Солом`янська, 15-а» не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні нежитловим приміщенням № 239-а в будинку АДРЕСА_2 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати (т. 2, а.с. 81-86).

Постановою Київського апеляційного суду від 18.06.2020 року апеляційну скаргу ОСББ "Солом`янська, 15а" на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23.10.2019 року суду в частині задоволених позовних вимог залишено без задоволення, а рішення суду без змін (т. 2, а.с. 224-229).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Так, в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції наявності вини ОСББ "Солом`янська, 2а", у вчиненні протиправних дій, наслідком чого позивачу були спричинені реальні збитки, що підтверджується наявними у справі доказами (дійсний договір оренди; сплачений штраф на виконання умов договору; сума орендної плати як реальний і законний дохід позивача як власника приміщення, який міг бути отриманий при звичайних обставинах).

При цьому, оскільки позивач, зважаючи на предмет спору, посилається на завдану моральну шкоду, яка полягає у перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах, останній вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню положенню законодавства про моральну шкоду, а саме ст.ст. 23, 1167 ЦК України.

Також, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні його заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, адже понесення цих витрат підтверджується належними доказами, наявними у матеріалах справи (т. 2, а.с. 180-192).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02.09.2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т. 3, а.с. 103, 104).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02.09.2021 року справу призначено до розгляду (т. 3, а.с. 105).

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення № 239, розташованого в багатоквартирному будинку АДРЕСА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 17.07.2017 року.

За заявою ОСОБА_2 КП КМР "Київське міське бюро технічної інвентаризації" здійснено повторну інвентаризацію вказаного нежитлового приміщення і виготовлено технічний паспорт, згідно з яким нежитловому приміщенню № 239 присвоєно № 239а і внесено відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом від 10.12.2018 року.

При цьому, 01.08.2017 року між позивачем та ОСББ "Солом`янська 15-а" було укладено договір про надання послуг № 239НП, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання забезпечувати своєчасне надання послуг належної якості на забезпечення умов користування і перебування у належному позивачу приміщенні, вживати своєчасних заходів для усунення порушень щодо надання послуг.

Разом з тим, як встановлено рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23.10.2019 року у даній справі, яке в частині задоволених позовних вимог залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 18.06.2020 року, відповідач ОСББ "Солом`янська 2-а" чинить ОСОБА_2 перешкоди у користуванні належним йому на праві власності нежилим приміщенням шляхом заміни замків у дверях сходової клітини, які ведуть до нежитлового приміщення, внаслідок чого позивач не має до нього доступу, у тому числі для здійснення будівельних і ремонтних робіт. Окрім того, відповідач неодноразово відключав електроенергію до належного позивачу нежитлового приміщення, що унеможливлює використання цього приміщення за призначенням.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, підстави для задоволення вимог позивача до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про зобов`язання не чинити йому перешкоди у користуванні приміщенням відсутні, адже на підтвердження вказаних позовних вимог позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів.

Протоколи допиту свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 16.07.2018 року, надані позивачем до суду першої інстанції, не можуть підтверджувати викладені позивачем обставини в обгрунтування вищенаведених позовних вимог, адже, як вбачається з їх змісту, свідки у вказаних протоколах не підтверджують факт здійснення ними перешкод позивачу у користуванні нерухомим майном.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСББ "Солом`янська 2-а" на його користь збитків у розмірі 237 000 грн. 00 коп. та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. 00 коп., позивач, як на підставу для задоволення вказаних позовних вимог, посилався на те, що збитки у розмірі 237 000 грн. 00 коп. складаються з 27000 грн. 00 коп. упущеної вигоди, 180 000 грн. 00 коп. штрафу відповідно до п. 5.2 договору оренди нежитлового приміщення за прострочення передачі приміщення в орендута 30 000 грн. за послуги автокрана.

Так, відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення особою свого порушеного права.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Крім того, у відповідності з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У свою чергу, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як передбачено ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, підставою для цивільної-правової відповідальності за завдання шкоди є одночасна наявність наступних елементів: заподіяння моральної шкоди позивачу, протиправність дій відповідача та наявність причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідача та вина останнього в її заподіянні.

В той же час, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами як заподіяння йому моральної шкоди, так і наявності причинного зв`язку між шкодою, заподіяною позивачу, і протиправним діянням відповідача, а також вини останнього в її заподіянні.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем також не надано жодних доказів, які б підтверджували можливості отримання ним доходу та на підтвердження саме заявленої ним суми упущеної вигоди.

Наявна у матеріалах справи квитанція № 10787958 від 08.08.2018 року на суму 180 000 грн. 00 коп., за відсутності інших доказів, не підтверджує, що сплата такого штрафу була пов`язана саме з діями відповідача та перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з ними.

Також, є правильним висновок суду першої інстанції й про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. 00 коп., оскільки у матеріалах справи відсутні договір про надання правничої допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та квитанції на підтвердження сплати 30 000 грн. 00 коп. за надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 137 ЦПК України.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності рішення в оскаржуваній частині не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обгрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

При цьому, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Соболь Юлією Павлівною, - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Солом`янська, 15-а", ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні приміщенням, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 08 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська