ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 638/5138/18

провадження № 22-ц/818/4464/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту нецільового використання аліментів та внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 квітня 2021 року, постановлене під головуванням судді Подус Г.С., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 07 травня 2021 року), -

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

У серпні 2018 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про встановлення факту нецільового використання аліментів та внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 квітня 2021 року первісні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 8 000 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви (19.04.2018 року) до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким первісні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково; стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 6 000 грн. щомісяця. При цьому просив задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що при визначенні розміру аліментів не враховано істотні обставини справи, а саме: розмір його середньомісячного доходу, наявності на його утриманні непрацездатної матері. ОСОБА_2 вважає, що достатнім розміром аліментів на тримання дитини є 6 000 грн., які він наразі добровільно сплачує щомісяця. Крім того апелянт вказує, що грошові кошти, які сплачуються ним на утримання дитини, витрачаються не за цільовим призначенням, а на речі та послуги, замовлення яких направлене виключно на усунення батька від спілкування з дитиною та участі у її вихованні, або на ті, яких дитина очевидно не потребує. Встановлення факту нецільового використання аліментів необхідно саме на забезпечення якнайкращих інтересів дитини. ОСОБА_2 вважає, що наявні підстави для задоволення його зустрічного позовута встановлення факту нецільового використання аліментів та внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини.

ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 квітня 2021 року ОСОБА_1 не оскаржується та переглядається лише в межах апеляційної скарги ОСОБА_2 , який вважає, що достатнім розміром аліментів на тримання дитини є сума у розмірі 6 000 грн., та просить задовольнити його зустрічні позовні вимоги.

Задовольняючи частково первісні позовні вимоги та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач сплачує аліменти на утримання дитини у добровільному порядку, проте конкретну суму і їх періодичність встановити неможливо, тому доцільним та таким, що відповідатиме інтересам дитини, є стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 8 000 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви (19.04.2018 року) до досягнення дитиною повноліття. Зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими та немотивованими з огляду на те, що ОСОБА_2 фактично не погоджується з тим, як мати дитини розподіляє грошові кошти, надані ним в добровільному порядку (аліменти), і вважає, що це перешкоджає його спілкуванню з дитиною; однак жодного доказу, який міг би підтвердити, що ОСОБА_1 використовує дані кошти не за цільовим призначенням, позивачем суду не надано.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як на підставу первісних позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що донька з народження і до теперішнього часу проживає разом з матір`ю. З жовтня 2015 року і по дату подачі позову донька відвідує приватний дошкільний заклад в Центрі раннього розвитку Олени Чернявської «Школа радості», для підтримання здоров`я та фізичного розвитку дитини 1-2 рази на тиждень вона з донькою відвідує басейн, а також 3 рази на тиждень донька відвідує заняття з хореографії. Щорічно вона возить дитину на оздоровчий відпочинок. Для духовного розвитку дитина відвідує ляльковий театр, цирк, філармонію, органний зал, театральні вистави, кінотеатри, дельфінарій. Таким чином витрати на дитину в місяць складають близько 23 000 грн.- 24 000 грн. Натомість відповідач не надає належну матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку, на власний розсуд визначає суму аліментів та не покриває навіть третини дійсних щомісячних витрат дитини. При цьому ОСОБА_2 є матеріально забезпеченою людиною, проживає у власній трикімнатній квартирі, на утриманні інших осіб не має. На момент подачі позову він є співзасновником 7 підприємств та займає посаду директора в 2-х з них, займає громадські посади у Спілці підприємств Харківської області, Харківському регіональному антикорупційному комітеті, в Федерації альпінізму та скелелазіння. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання їх доньки у розмірі 11 000 грн. щомісяця, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Як на підставу зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що ОСОБА_1 перешкоджає його спілкуванню з дитиною. З квітня 2014 року по травень 2015 року він сплачував аліменти шляхом передачі грошових коштів готівкою під час особистих зустрічей або через третіх осіб. Траплялись випадки, коли він сплачував аліменти, а вони поверталися по закінченню терміну зберігання. У період з травня 2015 року по момент подачі зустрічного позову ним було сплачено аліментів на загальну суму: у 2015 році 39 000 грн., у 2016 році 64 000 грн. у 2017 році -74 500 грн., у 2018 році до моменту подачі позову 47 000 грн. ОСОБА_2 зазначає, що влаштування дитини до приватного садка Центр раннього розвитку Олени Чернявської «Школа радості» та додаткових гуртків і занять здійснено матір`ю у порушення вимог ст. 157 СК України, ст. 8 ЗУ «Про дошкільну освіту», встановивши на власний розсуд такий розпорядок дня, при якому дитина з віку 2,5 роки по 10-12 годин на день перебуває в оточенні чужих людей, позбавляючи батька бачитися з донькою та приймати участь у її вихованні. Позивач за зустрічним позовом вважає, що це не відповідає інтересам дитини, а оплата такого дитячого садка у сумі 6 500-7 000 грн. в місяць є нецільовим використанням аліментів, які він сплачує на утримання дитини. Також вважає нецільовим використанням аліментів придбання годинника із функцією стеження за місцезнаходженням дитини. У зв`язку з цим просив суд встановити факт нецільового використання аліментів ОСОБА_1 , сплачених ним у період з травня 2015 року по липень 2018 року на утримання доньки; зобов`язати ОСОБА_1 використовувати аліменти, що сплачуються ним, виключно за цільовим призначенням; встановити йому порядок сплати аліментів шляхом внесення 100% частини від розміру аліментів на утримання доньки на особистий рахунок останньої у відділенні Державного ощадного банку України; зобов`язати ОСОБА_1 погоджувати з ним необхідність та доцільність придбання речей, товарів, послуг (одяг, харчування, іграшки, розвиваючі книжки, розваги, атракціони, відвідування культурно-масових заходів) для малолітньої ОСОБА_3 , необхідність і доцільність влаштування дитини до тих чи інших навчальних закладів, гуртожитків, секцій, узгоджувати розмір витрат, необхідних для придбання речей, товарів, послуг, влаштування дитини до навчальних закладів, гуртків, секцій.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Положеннями статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 01 січня 2021 року становить 2395 грн. та для дітей віком до 6 років, станом на 01 січня 2021 року становить 1921 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Матеріали справи свідчать про те, що малолітня донька сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15 т.1).

На підтвердження витрат на утримання дитини ОСОБА_1 надала до суду: копії квитанцій про нарахування комунальних платежів, квитанції про сплату комунальних платежів (а.с.16-21 т.1), квитанції про отримання послуг (відвідування різних заходів) (а.с.22-25 т.1), квитанції про сплату послуг дошкільного виховання (а.с.26-29 т.1, а.с. 189-200 т.2), договір про отримання туристичних послуг (а.с. 30-36 т.1), підтвердження бронювання на відпочинку ( а.с. 37 т.1), договір про отримання туристичних послуг (а.с. 38-41 т.1), копії посадочних квитків (а.с. 42-50 т.1), копії білетів на відвідування різних дитячих заходів (а.с. 52-55 т.1), товарні чеки на придбання дитячих речей (а.с.56-73 т.1), накладна на придбання електротоварів (смарт годинник) (а.с.74 т.1), витрати на лікування (а.с.78-80 т.1), заяви про зарахування на розвиткові заняття (а.с. 92-94 т.2), медичні довідки (а.с. 95-101 т.2), договори про надання освітніх послуг (а.с. 102-166 т.2), квитанції про сплату гуртків (а.с. 168-183 т.2), квитанції про сплату продуктів (а.с.238-252 т.2).

Сторони не заперечують, що ОСОБА_2 добровільно сплачує аліменти на утримання доньки. Розмір таких аліментів визначається ним на власний розсуд (а.с.134-177 т.1) .

При цьому ОСОБА_2 є працездатною особою, визнає свій обов`язок матеріально забезпечувати свою неповнолітню дитину та вважає, що достатнім розміром аліментів на утримання дитини є сума у розмірі 6 000 грн. щомісяця, яку він, враховуючи свій майновий стан, має можливість сплачувати.

Колегія суддів, з урахуванням вимог ст. 182 СК України, вважає можливим визначити розмір аліментів на дитину в розмірі 6 000 грн..

Доводи апеляційної скарги в частині розміру стягнутих аліментів, є обгрунтованими.

За таких обставин, рішення суду підлягає зміні в частині розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їх неповнолітньої доньки.

Натомість рішення суду в частині зустрічних позовних вимог ухвалено судом першої інстанції у відповідності до вимог закону, з огляду на таке.

За приписами ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 186 СК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що кожен з батьків зобов`язаний брати участь в утриманні своїх дітей. Один з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний, зокрема, на підставі рішення суду, сплачувати аліменти на її утримання. Одержувачем таких аліментів, як правило, являється особа з якою проживає дитина (другий і батьків, опікун або піклувальник, тощо). Сплачені аліменти являються власністю дитини, але їх одержувач має право розпоряджатися ними виключно на потреби дитини і в її інтересах. При цьому платник аліментів зберігає право здійснювати контроль за цільовим використанням аліментів, що забезпечує дотримання найкращих інтересів дитини.

Нецільове використання одержувачем аліментів може мати наслідком зміну їх одержувача або зменшення розміру.

Обгрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, ОСОБА_2 посилався на те, що ОСОБА_1 перешкоджає його спілкуванню з дитиною. Відвідування донькою приватного садка, а також увесь розпорядок дня дитини не відповідає її інтересам, а оплата дошкільної освіти та безліч додаткових занять - є нецільовим використанням аліментів.

Виключного переліку того, на що повинні витрачатися грошові кошти законом не встановлено, але вони повинні бути спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, таких як харчування, лікування, гігієна, одяг, придбання речей необхідних для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Наявність детальної регламентації обов`язків цільового використання аліментів не виключає випадків, коли вони використовуються на за цільовим призначенням. Необхідність контролю за цільовим використанням аліментних платежів виникає, як правило, тоді, коли їх розмір є доволі значним.

Тому закон передбачає положення, відповідно до якого за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування може перевіряти цільове витрачання аліментів на дитину.

Дане положення відповідає змісту статті 19 СК України про участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Орган опіки та піклування повинен відреагувати на кожну заяву платника аліментів про проведення такого контролю.

Механізм здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів визначений Порядком здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 15 листопада 2018 року № 1713 (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 8, 10 Порядку уході проведення інспекційного відвідування здійснюється обстеження умов проживання дитини з метою визначення рівня задоволення її індивідуальних потреб. При цьому береться до уваги розмір аліментів, що сплачуються на дитину. У разі якщо розмір аліментів складає понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку (на кожну дитину), підтвердженням цільового використання аліментів на дитину можуть бути: наявність облаштованих відповідними меблями та речами місць для сну та відпочинку дитини; її розвитку та навчання; приміщень для прийняття їжі та санітарно-гігієнічних потреб; обладнання для занять спортом; музичних інструментів; відвідування дитиною навчальних курсів, гуртків та секцій; відкриття на ім`я дитини банківського рахунку; витрати на оздоровлення та лікування дитини, придбання засобів реабілітації тощо.

За змістом пункту 14 Порядку чеки, квитанції, довідки та інші документи для підтвердження цільового використання коштів одержувач аліментів може надати виключно за власним бажанням та за умови їх наявності. Також виключно за власним бажанням одержувач аліментів може надати письмове пояснення щодо цільового використання аліментів, яке долучається до висновку за результатами проведення інспекційного відвідування.

Згідно частини третьої статті 19 СК України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи убачається, що дитина, яка проживає з матір`ю, забезпечена харчуванням, одягом, взуттям, належними побутовими умовами, тобто дитині створені належні умови для проживання та навчання.

Доказів протилежного ОСОБА_2 суду не надано.

Таким чином суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження підстав для встановлення нецільового використання аліментів з боку відповідачки за зустрічним позовом, а тому, підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту нецільового використання аліментів немає.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача відкрити рахунок та перерахувати суму нецільових витрачених аліментів є похідними від основної вимоги про встановлення нецільового використання аліментів, тому також задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги в частині зустрічних позовних вимог не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні; наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви (19.04.2018 року) до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 квітня 2021 року в частині розміру стягнутих аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви (19.04.2018 року) до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 10.12.2021 року.