Справа № 161/8464/21
Провадження № 2/161/2669/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 листопада 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Остимчук О.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки не дійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки не дійсним.

Свої позовні вимоги позивач у позовній заяві мотивує тим, що вона є власницею земельної ділянки за кадастровим № :03:001:0163, що розташована в АДРЕСА_1 . Заявниця стверджує, що власниця суміжної ділянки з кадастровим № :03:01:001:5808 є відповідачка ОСОБА_4 , яка набула право власності на земельну ділянку, уклавши договір купівлі-продажу з відповідачкою ОСОБА_3 , та ж в свою чергу отримала у власність земельну ділянку від Заборольської сільської ради, що підтверджується державним актом на землю серії ІІ-ВЛ №012800 від 10.01.1996 року за реєстраційним № 96. У державному акті форма земельної ділянки ОСОБА_3 прямокутна, однак після виготовлення технічної документації, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, на думку позивача було створено та внесено неправдиву інформацію в систему координат ДЗК, а саме має ухил в сторону земельної ділянки позивачки у формі паралелограму, що відповідно порушує межі та права ОСОБА_1 .. Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_3 ОСОБА_4 реєстраційний №73 від 08.02.2019 року.

17.05.2021року Луцьким міськрайонним судом Волинської області справу за даною позовною заявою прийнято до розгляду та відкрито у ній провадження.

01.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

02.07.2021 року зі сторони відповідачки ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву в якому вона просить відмовити у задоволені позову повністю з наведених у ньому підстав.

11.10.2021 року позивачка ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якому просить відхилити відзив позивача ОСОБА_4 та не враховувати при вирішенні спору по суті.

Відповідачі в судове засідання не прибули по не відомій суду причині, хоча належним чином були повідомлені про день та час слухання справи, що підтверджується довідкою про SMS повідомлення.(а.с 60 )

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею

У зв`язку із чим, враховуючи згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи в порядку, встановленому ст. 280 ЦПК України.

Представник позивача та позивач у судовому засіданні з підстав, викладених у позовній заяві, позовні вимоги підтримали повністю.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу, земельної ділянки від 08.02.2019 року, яка розташована за адресою: с. Великий Омеляник Заборольської сільської ради, з кадастровим номером :03:01:001:5808. Позивач ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки за кадастровим № :03:001:0163, яка межує з ділянкою відповідачки (а.с.35)

З копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.02.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 купила земельну ділянку площею 0,1198 га (цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Щодо позовної вимоги про визнати недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :03:01:001:5808, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 08.02.2019 року, який посвідчений приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушик О.В. - судом встановлено наступне.

Позивач в позовній заяві, мотивуючи необхідність визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.02.2019 року стверджує, що ОСОБА_3 обманним шляхом використала усну згоду та підробила підпис позивачки для реєстрації та виготовлення технічної документації земельної ділянки.

Твердження позивачки про те, що укладення вищевказаного договору купівлі-продажу оформлено неналежним чином та не у відповідність до закону не підтверджується достатніми належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності, зокрема, на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 реєстраційний № 73 від 08.02.2019 року. Однак умови визнання недійсності договору передбачені нормами Цивільного кодексу України. Підставою недійсності правочину, а саме договору купівлі-продажу, є недодержання в момент вчинення правочину стороною умов вимог які встановлені ч. 1-5, 5,6 ст. 203 ЦПКУ

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі №177/1942/16-ц вказано що наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору оспорюваного договору не є підставою для його визнання недійсним.

Відтак, істотні умови вказаного договору погоджені між його сторонами в порядку й спосіб, передбачені чинним законодавством, та відповідають внутрішній усвідомленій волі цих сторін.

Згідно ст. 79-1 ЗК України формування земельних ділянок здійснюється шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств установ та організації. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій, сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Позивачка в своїй позовній заяві погоджується, що формування земельних ділянок, а також встановлення меж здійснюється лише згідно проектів землеустрою, які виготовляються на замовлення проектними організаціями. Одночасно суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не додала до матеріалів справи підтверджуючих документів, а саме проект землеустрою згідно з яким встановлювались межі земельної ділянки із кадастровим № :03:001:0163, що знаходиться у її власності.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Частиною третьою статті 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно зі статтею 55 Закону України "Про землеустрій" встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Однак враховуючи позиції Верховного Суду у справі 366/811/2014-ц від 27.01.2019 року в якій зазначається, що непогодження меж земельної ділянки, яке мотивоване наявністю земельного спору є формою реалізації сторін, а сама по собі процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. У той же час непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановлення твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках коли вони зникли, перемістились або вони стали не виразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі(на місцевості)здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації з землеустрою. Уразі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

В ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов оспорюваного договору вимогам законодавства.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

У зв`язку з відмовою у заявленому позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки не дійсним, судові витрати по справі слід залишити за позивачкою.

Інших фактичних даних, що мають значення для вирішення справи, немає. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 655, 657, 230 ЦК України, ст.ст. 12, 19, 81, 82, 133, 141,158, 203, 215, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки реєстраційний №76 від 08.02.2019 року з кадастровим номером :03:01:001:5808, яка знаходяться за адресою: с. Великий Омеляник Заборольської сільської ради відмовити за безпідставністю.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику)учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 04.12.2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська