Ухвала

Іменем України

08 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 263/15872/20

провадження № 61-15612ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 17 червня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду

від 19 серпня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МТЛ-93», на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) Гладкоскок Ольги Олексіївни,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 , заінтересована особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МТЛ-93» (далі - ОСББ «МТЛ-93»), звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) Гладкоскок О. О. (далі - Центральний ВДВС Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків)).

Скарга мотивована тим, що 21 грудня 2020 року у тамбурі будинку АДРЕСА_1 у присутності працівника поліції, а також мешканців будинку ОСОБА_1 повідомлено про відкриття виконавчого провадження (далі - ВП) № 63897997

від 11 грудня 2020 року, при цьому їй була вручена копія постанови про відкриття виконавчого провадження неналежно оформленого зразку, зокрема, на ній не містилися підпис та печатка.

Крім цього, заявник вказувала, що на неї здійснювався психологічний тиск, який полягав у погрозах застосування штрафних санкцій, порушення кримінальної справи у випадку відмови надати вхід у квартиру АДРЕСА_2 .

29 грудня 2020 року ОСОБА_1 отримано рекомендований лист із належно оформленою постановою про відкриття виконавчого провадження. Від працівників поліції їй стало відомо про наявність рішення суду у справі № 263/1373/20 за позовом ОСББ «МТЛ-93» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування спільним майном багатоквартирного будинку.

У зв`язку з тим, що їй не було відомо про рішення суду, яке набрало законної сили, стягувачем знищено цілу комунікаційну систему, яка проходить повз її санвузол у квартирі. Вважає такі дії державного виконавця незаконними, так як нею були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, грубо порушені її права, свободи та інтереси. Ухвала суду щодо видачі виконавчого листа та рішення від 30 вересня 2020 року з метою демонтажу каналізаційної труби у санвузлі її квартири та примусове проникнення до квартири до вирішення питання про проведення додаткової експертизи, без виконання вимог статті 221 ЦПК України та належного інформування про дату та час розгляду справи, слід визнати незаконними.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 , з урахування уточнених вимог, просила суд:

- визнати дії державного виконавця Центрального ВДВС Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) Гладкоскок О. О. незаконними;

- поновити порушене право на ознайомлення з матеріалами

ВП № 63898411, № 63897997 від 11 грудня 2020 року;

- визнати незаконною вимогу державного виконавця, зазначену у пункті 3 постанови про відкриття ВП № 63898411 від 11 грудня 2020 року щодо стягнення з неї виконавчого збору у сумі 84,08 грн, як основної винагороди державного виконавця;

- зобов`язати державного виконавця надати матеріали виконавчого провадження для ознайомлення, видати копії документів щодо вчинених виконавчих діях, а саме: копії постанов про накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , про вселення до її приміщення невідомої особи.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 17 червня 2021 року провадження за скаргою ОСОБА_1 в частині вимог про оскарження дій державного виконавця та постанов про стягнення виконавчого збору, закрито. Роз`яснено порядок звернення з вказаними вимогами за правилами адміністративного судочинства.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на інші дії державного виконавця Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) Гладкоскок О. О. відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 19 серпня 2021 року ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 17 червня 2021 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що, закриваючи провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця в частині визнання незаконною вимоги державного виконавця, зазначеної у пункті 3 постанови про відкриття ВП № 63898411 від 11 грудня 2020 року щодо стягнення з неї виконавчого збору у сумі 84,08 грн, як основної винагороди державного виконавця, відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. Тому скарги на постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинні розглядатися адміністративним судом.

Відмовляючи у задоволенні вимог скарги в частині зобов`язання державного виконавця надати матеріали виконавчого провадження для ознайомлення, видати копії документів, постанов про накладення арештів, про вселення невідомої особи; поновлення порушеного права

на ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень № 63898411,

№ 63897997 від 11 грудня 2020 року, а також порушення прав боржника на відкладення виконавчих дій, ненадання рішення суду про примусове проникнення до житла, упередженість та психологічне насильство з боку державного виконавця, суди виходили з того, що заявником не доведено належними та допустимими доказами факт порушення прав боржника на відкладення виконавчих дій, ненадання рішення суду про примусове проникнення до житла, упередженість та психологічне насильство з боку державного виконавця. Таким чином, оскаржувані рішення та дії/бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, а факти порушення прав заявника не підтверджено у встановлений законом спосіб.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2021 року, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що на примусовому виконанні у Центральному ВДВС міста Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) перебувало ВП № 63897997 з примусового виконання виконавчого листа № 263/1373/20, виданого 03 грудня 2020 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області, про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у здійсненні права користування спільним майном багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання доступу до технічного обладнання (каналізаційної системи), розташованої в межах квартири АДРЕСА_2 .

На підставі заяви стягувача ОСББ «МТЛ-93» від 07 грудня 2020 року державним виконавцем 11 грудня 2020 року винесено постанову про відкриття ВП № 63898411 на підставі виконавчого листа № 263/1373/20, виданого 03 грудня 2020 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь

ОСББ «МТЛ-93» 840,80 грн судового збору. Зобов`язано боржника подати декларацію про доходи і майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 84,08 грн, роз`яснено право на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження за ідентифікатором доступу в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Державним виконавцем 11 грудня 2020 року винесено постанову про розмір мінімальних витрат ВП № 63898411, а саме: плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження 69 грн, загальна сума мінімальних витрат - 200 грн. Вказана постанова направлена боржнику 11 грудня 2020 року. Постановою від 11 грудня 2020 року у даному виконавчому провадженні стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 84,08 грн. Вказана постанова направлена боржнику 11 грудня 2020 року.

Державним виконавцем 11 грудня 2020 року винесено постанову про відкриття ВП № 63897997 на підставі виконавчого листа № 263/1373/20, виданого 03 грудня 2020 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області, про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у здійсненні права користування спільним майном багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання доступу до технічного обладнання (каналізаційної системи), розташованої в межах квартири

АДРЕСА_2 . Зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, а також роз`яснено право на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження за ідентифікатором доступу в автоматизованій системі виконавчого провадження. Вказана постанова направлена боржнику

11 грудня 2020 року.

Державним виконавцем 11 грудня 2020 року винесено постанову про розмір мінімальних витрат ВП № 63897997, а саме: плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження 69 грн., загальна сума мінімальних витрат - 200 грн. Указана постанова спрямована боржнику 11 грудня 2020 року. Постановою від 11 грудня 2020 року у даному виконавчому провадженні стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 84,08 грн. Вказана постанова направлена боржнику 11 грудня 2020 року.

Суди також установили, що згідно з поштовим конвертом, наданим суду ОСОБА_1 , вищевказані постанови державного виконавця направлені ВДВС рекомендованим листом 16 грудня 2020 року, про що свідчить поштовий штемпель, також на конверті наявні позначки листоноші про те, що 18 грудня 2020 року лист не вручено, наявна квитанція про повторне повідомлення від 22 грудня 2020 року, фактично отримано скаржником 29 грудня 2020 року. Отже, вчасно надіслані 11 грудня

2020 року постанови державного виконавця не з його вини отримані боржником лише 29 грудня 2020 року, що підтверджується помітками листоноші на конверті про те, що 18 грудня 2020 року лист не вручено, наявна квитанція про повторне повідомлення від 22 грудня 2020 року.

Актом перевірки загальнодомової системи електропостачання

ОСББ «МТЛ-93» від 15 грудня 2020 року № 15.12/20, за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 вийшов з ладу дріт, що подає напругу на розподіляючу коробку, через що пропало світло у квартирі АДРЕСА_1 у коридорі, спальні, санвузлах. 30 травня 2019 року складений акт за участю

ОСОБА_1 , під час перевірки встановлено, що після узгодження із адвокатом до 31 травня 2019 року мешканцями квартир АДРЕСА_2 буде надана інформація щодо строків доступу для заміни труб у квартирі. На час дослідження теча у квартирі відсутня, каналізаційна труба чавунна, теча відсутня, мається вентиляція, труби холодного та гарячого водопостачання металопластикові, теча відсутня.

У подальшому державним виконавцем складений акт, зі змісту якого вбачається, що при виході за місцем мешкання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , рішення суду виконано у повному обсязі, ОСОБА_1 усунуто перешкоди у здійсненні права користування спільним майном. 23 грудня 2020 року державним виконавцем прийнято постанови, якою закінчено

ВП № 63897997.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства в Україні (пункт 9 частини першої статті 129 Конституції України).

Згідно з частиною першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення зі скаргою) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення зі скаргою) передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 як на підставу своїх порушених прав вказала, що їй не було відомо про рішення суду у справі

№ 263/1373/20за позовом ОСББ «МТЛ-93» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування спільним майном багатоквартирного будинку (яке набрало законної сили), стягувачем знищено цілу комунікаційну систему, яка проходить повз її санвузол у квартирі. Крім того, під час примусового виконання рішення суду виконавець у присутності мешканців будинку, поліцейських здійснювала психологічний тиск, застосовувала погрози, чим грубо порушено права, свободи та законні інтереси заявника.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про виконавче провадження»

(у редакції, чинній на момент звернення зі скаргою) за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення зі скаргою) визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Під бездіяльністю розуміється певна форма поведінки, у даному випадку посадової особи державної виконавчої служби, пов`язана з невиконанням такою особою дій, які вона була зобов`язана вчинити в силу покладених на неї обов`язків та згідно з чинним законодавством України. Ухилення суб`єкта владних повноважень від вчинення дій, які він зобов`язаний вчинити у певних випадках, є бездіяльністю, протиправність її може мати місце лише у тому випадку, якщо внаслідок неї порушуються права, інтереси чи свободи інших осіб.

Суди встановили, що на виконання рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 вересня 2020 року у справі за позовом ОСББ «МТЛ-93» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування спільним майном багатоквартирного будинку видано 03 грудня 2020 року два виконавчих листа № 263/1373/20.

11 грудня 2020 року відкрито ВП № 63897997 з примусового виконання виконавчого листа № 263/1373/20, виданого 03 грудня 2020 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області, про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у здійсненні права користування спільним майном багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання доступу до технічного обладнання (каналізаційної системи), розташованої в межах квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до акта державного виконавця від 21 грудня 2020 року при виході за місцем мешкання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що рішення суду виконано в повному обсязі. ОСОБА_1 усунуто перешкоди у здійсненні права користування спільним майном.

Постановою державного виконавця від 23 грудня 2020 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення суду в повному обсязі.

11 грудня 2020 року відкрито ВП № 63898411 з примусового виконання виконавчого листа № 263/1373/20, виданого 03 грудня 2020 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСББ «МТЛ-93» судового збору 840,80 грн. Пунктом 3 резолютивної частини вказаної постанови передбачено стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 84,08 грн.

11 грудня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 84,08 грн із зазначенням стягувача Центрального ВДВС та його банківських реквізитів для зарахування виконавчого збору.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення зі скаргою) відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім зазначеного порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, відповідний порядок також встановлений Законом України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення зі скаргою).

Згідно з частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення зі скаргою) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Отже, Закон України «Про виконавче провадження» встановив спеціальний порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Згідно з цим порядком відповідні спори належать до юрисдикції адміністративних судів, і їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду

у постановах від 16 жовтня 2019 року у справі № 1940/1957/18 (провадження № 11-608апп19) та від 20 листопада 2019 року у справі

№ 2-67/12 (провадження № 14-386цс19).

Закриваючи провадження, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, у справі, що переглядається, ОСОБА_1 заявила вимогу про визнання незаконною вимогу державного виконавця, зазначену у пункті 3 постанови про відкриття ВП № 63898411 від 11 грудня 2020 року щодо стягнення з неї виконавчого збору у сумі 84,08 грн, як основну винагороду державного виконавця. Отже, такі вимоги повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 про зобов`язання державного виконавця надати матеріали виконавчого провадження для ознайомлення, видати копії документів, постанов про накладення арештів, про вселення невідомої особи; поновлення порушеного права

на ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень № 63898411, 63897997 від 11 грудня 2020 року, а також про порушення прав боржника на відкладення виконавчих дій, ненадання рішення суду про примусове проникнення до житла, упередженість та психологічне насильство з боку державного виконавця, суди виходили з наступного.

Суди встановили, що матеріали виконавчих проваджень № 63898411, 63897997 не містять жодної інформації про вирішення виконавцем питання про вселення до ОСОБА_1 будь-яких осіб, внаслідок чого скарга в цій частині є безпідставною. Також, з огляду на добровільне виконання рішення суду боржником, про що свідчить акт виконавця і постанова про закриття виконавчого провадження, доводи скарги про порушення прав боржника на відкладення виконавчих дій, ненадання рішення суду про примусове проникнення до житла, упередженість та психологічне насильство з боку державного виконавця є необґрунтованими.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Будь-яких об`єктивних даних про те, що боржнику відмовлено у клопотанні про ознайомлення з матеріалами провадження, або факт їх приховування, або інші дії, спрямовані на умисне ненадання для ознайомлення матеріалів виконавчого провадження, досліджені судом матеріали справи не містять. Таким чином, указані вимоги є безпідставними.

Разом з тим, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» судом було роз`яснено, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до державного виконавця із заявою про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження та отримання необхідних копій документів, а лише у разі відмови державного виконавця у наданні таких звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Крім того, відмовляючи у задоволенні вимог скарги щодо проникнення державним виконавцем до житла ОСОБА_1 без наявності відповідної ухвали суду про примусове входження відповідно до статті 439 ЦПК України, суди виходили з наступного.

Відповідно до статті 30 Конституції України та статті 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільства.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Відповідно до статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Суди встановили, що при виході за місцем мешкання ОСОБА_1 державний виконавець зазначив, що рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 вересня 2020 року виконано у повному обсязі, ОСОБА_1 усунуто перешкоди у здійсненні права користування спільним майном. Крім того, відсутні відомості про перешкоджання скаржником виконавцю у вчиненні виконавчих дій, а також проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, у зв`язку з чим порушення норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо проникнення державним виконавцем до житла не встановлено.

Враховуючи, що державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МТЛ-93», на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) Гладкоскок Ольги Олексіївни, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 червня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 19 серпня 2021 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук