22-ц/804/2890/21
263/9472/20

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року місто Маріуполь

справа 263/9472/20

провадження № 22-ц/804/2890/21

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Лопатіної М.Ю.,

секретар судового засідання Грішко С.В.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Доброхотова Анастасія Анатоліївна, на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Кияна Д.В. від 14 вересня 2021 року,

в с т а н о в и в:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але будь-якого доступу до житла він не має, оскільки відповідач перешкоджає його вселенню. Крім позивача за вказаною адресою зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 разом із членами сім`ї, як колишній власник.

Позивач просив суд вселити його в квартиру АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволено.

Вселено ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 908 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до довідки № 10-13.07-0172 від 30 січня 2020 року, виданої Департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований позивач, ОСОБА_1 , отже, він має право на проживання за зазначеною адресою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

12 жовтня 2021 року відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Доброхотова А.А., подала апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовна заява складена російською мовою, що залишилось поза увагою суду першої інстанції. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він є власником спірної квартири. Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів для встановлення, за яких обставин та на підставі яких документів позивач ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_3 .

Відзив на апеляційну скаргу

Учасники справи не скористались своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Биліна Т.І.

Ухвалою апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року у справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою апеляційного суду від 01 листопада 2021 року у справі закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 листопада 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Лопатіна М.Ю.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до довідки № 10-13.07-0172 від 30 січня 2020 року, виданою Департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судове засідання апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представник відповідача ОСОБА_6 вдруге подала клопотання про відкладення розгляду справи, обговоривши яке, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача та її представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив скаргу залишити без задоволення, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

За положеннями частин 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема статтями 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, в тому числі житлового приміщення, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод в користуванні його власністю.

З наданого в судове засідання апеляційної інстанції витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_1 є власником двокімнатної квартири загальною площею 46,35 кв.м за адресою: АДРЕСА_4 на підставі вимоги іпотекодержателя, та зареєстрований за вказаною адресою з 30 січня 2020 року, про що свідчать довідки № 10-13.07-0172, № 10-13.01-0332 і від 30 січня 2020 року, видані Департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради.

Наявність спору між сторонами, який полягає у перешкоджанні відповідачем у проживанні позивачу у спірній квартирі, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, позивач зареєстрований у спірній квартирі у визначеному законом порядку, але не може вселитися до неї в результаті перешкоджання цьому відповідачем, а тому позовна вимога позивача про вселення в квартиру відповідає положенням закону, а порушене право підлягає відновленню.

З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про вселення в квартиру АДРЕСА_2 .

Доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність та обґрунтованість постановленого судом рішення, апеляційна скарга не містить.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність інформації про підстави реєстрації ОСОБА_1 у квартирі, не спростовує факту наявності перешкод у користуванні позивачем жилим приміщенням, а в судове засідання апеляційної інстанції позивачем наданий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на вищезазначену квартиру.

Доводи апеляційної скарги про допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права (позовна заява викладена на російській мові), не впливають на правильність ухваленого судом рішення.

Інші доводи апеляційної скарги апеляційний суд також визнає необґрунтованими, оскільки вони не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення щодо скасування або зміни оскарженого рішення суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення суду першої інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині судового рішення, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до помилкового судового рішення. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апеляційної інстанції не надано.

При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Доброхотова Анастасія Анатоліївна, залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

М.Ю. Лопатіна