Провадження №2/592/2634/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Фоменко І.М., за участю секретаря судового засідання Щербань Г.Г., без фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що він, ОСОБА_1 , є власником домоволодіння АДРЕСА_1 . Крім позивача, за вищевказаною адресою зареєстрована його донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 2008 року не користується вказаним житловим приміщенням, так як виїхала на постійне місце проживання до м. Геленджик Російської Федерації. Реєстрація відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , створює ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належним йому майном, оскільки останній вимушений сплачувати платежі за надані житлово-комунальні послуги виходячи з кількості зареєстрованих у будинку осіб, позбавлений можливості оформити субсидію. Тому позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 03.11.2021 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Відповідач ОСОБА_2 , повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, у якій зазначила про відсутність заперечень проти задоволення заявлених вимог.

Суд, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.07.2021 року, посвідченого державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори Калініченко Є.Ю., реєстраційний номер №3-804, є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-10).

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 17.05.2021 року, наданої Управлінням «ЦНАП у м. Суми» СМР, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

За твердженням позивача, ОСОБА_2 за вищевказаною адресою не проживає, оскільки у 2008 році виїхала на постійне місце проживання до м. Геленджик Російської Федерації. Реєстрація відповідача за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується Актом, засвідченим головою квартального комітету квартала №50, виготовленим у складі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які проживають по АДРЕСА_1 (а.с.11).

Реєстрація ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , створює ОСОБА_3 перешкоди у користуванні належним йому майном, оскільки останній вимушений сплачувати платежі за надані житлово-комунальні послуги виходячи з кількості зареєстрованих у будинку осіб, позбавлений можливості оформити субсидію.

Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним законодавством про право власності.

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач більше одного року, без поважних причин, не проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , однак залишається бути зареєстрованою за вказаною адресою, що змушує позивача сплачувати платежі за надані житлово-комунальні послуги виходячи з кількості зареєстрованих у будинку осіб, позбавляє останнього можливості отримати субсидію й тим самим порушує права володіння, користування і розпорядження належним йому майном, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання ОСОБА_2 , на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідач ОСОБА_2 надала суду письмову заяву, в якій зазначила про відсутність заперечень проти задоволення заявлених вимог, фактично визнавши позовні вимоги.

Відповідно до положень ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, керуючись ст. 206 ЦПК України, так як визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону, не порушує прав, свобод та законних інтересів інших осіб, суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 76-83, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Ковпаківський районний суд м. Суми до апеляційного суду Сумської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Фоменко