УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

12.02.2021

м. Одеса

Справа № 947/1527/21

Провадження № 2/522/5533/21

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Кріль Х.С. розглянула заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором розписки.

ВСТАНОВИВ:

11.02.2021 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Позивач просить стягнути на її користь з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 17.10.2018 у розмірі 139 852,50 грн., 3 % річних від простроченої суми за період з 18.10.2018 по 14.01.2021 у розмірі 1 020,68 грн., інфляційне збільшення боргу з 18.10.2018 по 14.01.2021 у розмірі 3 093,12 грн.

Одночасно з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову. Просить суд забезпечити позов шляхом:

- накладення арешту на належну ОСОБА_2 частку (внесок) у статутному капіталі ТОВ «ТРАНСБУД-М» (, м. Одеса, вул. Костанді, 78, корп. 1) в розмірі 10000 грн., що становить 100% статутного капіталу ТОВ «ТРАНСБУД-М» до вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили;

- заборони до закінчення розгляду справи по суті державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, проводити реєстраційні дії стосовно ТОВ «ТРАНСБУД-М» щодо зміни відомостей про власників ТОВ «ТРАНСБУД-М», зміни розміру статутного капіталу вказаного товариства, місцезнаходження товариства, керівника товариства;

- накласти арешт на грошові кошти, наявні на банківських рахунках, належних ОСОБА_2 , що відкриті та обслуговуються в АТ КБ «Приватбанк» в межах суми боргу, а саме в межах 143966,30 грн.

Ухвалою від 12.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Необхідність забезпечення позову ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки відчуження відповідачем належного йому рухомого майна, може зробити не можливим або значно утруднить виконання рішення суду. Крім того, грошові кошти, на які позивач просить накласти арешт, є предметом спору у даній справі.

Позивачу відомо з судового рішення від 18.06.2019 у господарській справі №916/1054/19, що відповідач має відкриті рахунки в АТ КБ «Приватбанк». Також згідно з відомостями з ЄДРПОУ їй відомо, що відповідач є учасником та кінцевим беніфеціарним власником ТОВ «ТРАНСБУД-М», власником частки в статутному капіталі ТОВ в розмірі 10 000 грн. Іншого нерухомого майна у ОСОБА_2 немає.

Таким чином, позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову надасть можливість ОСОБА_2 з метою уникнення цивільно-правової відповідальності в будь-який час здійснити відчуження належної йому частки в статутному капіталі та розпорядитися належними йому коштами, що знаходяться на його рахунках, що призведе до порушення прав позивача.

Розглянувши доводи заяви, Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з огляду на наступне.

Частинами 1 і 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може ускладнити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення боргу за договором позики у розмірі 143966,30 грн., строк повернення якого, як зазначає позивач, настав 17.10.2020.

Згідно п. 1 ч. 1ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

З наведеного слідує, що відомості про те, на яке саме майно позивач просить накласти арешт, чи на яких рахунках та в яких банківських установах перебувають грошові кошти відповідача є необхідними для забезпечення позову.

Разом з тим, звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти на банківських рахунках ОСОБА_2 , позивач не надав жодних доказів щодо наявності у власності відповідача конкретних рахунків та наявності коштів на них, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 150 ЦПК України. Посилання заявника на те, що їй відомо про наявність у відповідача відкритих банківських рахунків з іншого судового рішення від 18.06.2019 у господарській справі №916/1054/19, не є переконливим, оскільки невідомо чи такі наразі відкриті, належать йому, а предмет цього спору стосувався стягнення коштів за кредитним договором. Відсутність відомостей про рахунки позбавляє можливості суд вирішити питання про забезпечення позову та в свою чергу унеможливлює накладення на них арешту.

Окрім накладення арешту на кошти, позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на частку в статутному капіталі ТОВ «ТРАНСБУД-М» та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії, що стосуються господарського товариства.

Проте суд не вбачає підстав для застосування таких заходів забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

За загальним правилом, згідно з ст. 96 ЦК України, учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Тобто, господарське товариство не відповідає за особистими зобов`язаннями його учасника (засновника), крім випадків, встановлених законом та установчими документами.

Беручи до уваги вид обраних позивачем заходів забезпечення позову, оцінивши складність вчинення цих дій, Суд вважає, що такі безпосередньо впливатимуть на діяльність як самого господарського товариства, так і права учасника товариства щодо розпорядження своєю часткою у статутному капіталі. Отже, обрані заходи забезпечення не є співмірними обсягу заявлених вимог, оскільки їх застосування призведе до перешкод діяльності товариства, порушуватиме права та інтереси юридичної особи.

Крім того, зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що заявник посилається на те, що внаслідок несплати боргу у встановлений строк, є підстави вважати, що відповідач розпорядиться своєю часткою у статутному капіталі та не поверне кошти.

Безумовно, несвоєчасне повернення коштів боржником справляє негативний вплив на кредитора. Такі дії можуть мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі. Тим більше, як вже зазначалось, забезпечення обов`язку повернення відповідачем коштів за договором позики не повинно реалізовуватись за рахунок накладення обмежень на ТОВ «ТРАНСБУД-М», а предмет спору жодним чином не пов`язаний з діяльністю ТОВ «ТРАНСБУД-М».

Також позивачем не наведено жодних переконливих аргументів, що дійсно невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду при задоволенні позову.

З огляду на наведене, заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 151-153, 197-198, 247, 260, 268, 354 ЦПК України, Суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м.Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Х.С. Кріль