ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Нежури В.А.,

з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Національний банк України про захист прав споживача та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Національний банк України про захист прав споживача та зобов`язання вчинити певні дії.

Разом з позовною заявою, позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо квартири, а саме: державна реєстрація прав власності, відчуження, інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що позивач не може захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження без нових звернень до суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 вересня 2021 рокувідмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Національний банк України про захист прав споживача та зобов`язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи, просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву.

При цьому, апелянт зазначає, що банк відмовив позивачу у реструктуризації заборгованості та може скористатися правом задовольнити вимоги щодо заборгованості відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У випадку продажу спірної квартири або вселення третіх осіб виконання судового рішення буде утрудненим. Вважає, що існують всі фактичні обставини для застосування забезпечення позову, що не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Однак відзив до суду не надійшов.

В судовому засіданні пердставник позивача, адвокат - Ващенко Т.В., просила задовольнити апеляційну скаргу.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що стороною заявника не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову за запропонованим ним способом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не доведено можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України встановлює види забезпечення позову. При цьому перелік зазначених у цій статті видів забезпечення позову не є вичерпним, а відтак, у разі необхідності, суд може забезпечити позов іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогам.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, повністю дотримався вимог ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, положень постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази того, що невжиття заходів забезпечення позову, саме способом про який ставить питання заявник, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування судом заходів забезпечення позову про які просить заявник не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та виходить за межі підстав забезпечення позову, передбачених ЦПК України.

Суд першої інстанції вірно вважав, що посилання заявника на те, що відповідачем в порушення ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» може бути звернено стягнення на предмет іпотеки не є обґрунтованою підставою для застосування запобіжного заходу у даній справі.

Доводи апелянта про можливий продаж спірної квартири або вселення третіх осіб, що утруднить виконання судового рішення, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказане не підтверджується належними та допустимими доказами, а є лише припущенням позивача, а сама по собі відмова банку у реструктуризації заборгованості не може бути підставою для задоволення заяви про забезпечення позову у обраний позивачем спосіб.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального та матеріального права при його постановленні, зокрема, ст. 149-153 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

В.А. Нежура