Справа №443/1058/21
Провадження №2/443/1156/21
РІШЕННЯ

іменем України

03 грудня 2021 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа територіальна громади села Подорожнє в особі Журавненської селищної ради Львівської області, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому просить: встановити факт його постійного проживання разом із ОСОБА_3 у с. Подорожнє Жидачівського району на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 0.342 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ № 089362 від 04.06.2000 року; визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1.018 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ № 089363 від 04.06.2000 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 , після смерті якого до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської ради, загальною площею 0.34 га, що належали померлому, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ №089362 від 06.04.2000 року. Згідно довідки виконавчого комітету Володимирецької сільської ради №89 від 19.02.2020 року, ОСОБА_4 був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від імені ОСОБА_4 у виконавчому комітеті Володимирецької сільської ради посвідчено заповіт за реєстром №26 від 10.05.2002 року в користь сина ОСОБА_1 . На час смерті ОСОБА_4 разом з ним проживала і була зареєстрована його дружина, ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що не прийняв спадщину за заповітом після смерті свого батька, оскільки не проживав із батьком на час відкриття спадщини та не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, натомість, матір позивача ОСОБА_3 спадщину після смерті свого чоловіка прийняла за законом, оскільки проживала із ним постійно на час відкриття спадщини та не відмовлялася від неї, проте юридично не оформила своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської ради, загальною площею 1.02 га, що належали померлій згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ №089363 від 06.04.2000 року. Також у склад спадщини увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської ради, загальною площею 0.34 га, що ОСОБА_3 успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , однак юридично не оформила. Згідно довідки виконавчого комітету Володимирецької сільської ради №89 від 19.02.2020 року, ОСОБА_3 була постійно зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від імені ОСОБА_3 у виконавчому комітеті Володимирецької сільської ради посвідчено заповіт за реєстром №27 від 10.05.2002 року в користь сина ОСОБА_1 , який на час смерті заповідачки не змінений і не скасований. Позивач зазначає, що на день смерті ОСОБА_3 проживав постійно з нею без реєстрації та займався її похоронами та вступив у володіння спадковим майном.

23.06.2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Жидачівського нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , однак нотаріус відмовив у його видачі, через відсутність правовстановлюючих документів на земельні ділянки на території Володимирецької сільської ради. Окрім того позивач не може документально підтвердити факт його постійного проживання із матір`ю на час відкриття спадщини.

За таких обставин позивач змушений звертатися до суду із вимогою про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 26.08.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 12.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з мотивів наведених в позовній заяві, просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, 30.11.2021 року подав заявузгідно якої повідомляє, що спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 він не прийняв та на її оформлення не претендує, не заперечує проти оформлення спадкових прав ОСОБА_1 . Крім того просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає.

Представник третьої особи Журавненської селищної ради в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомляє про відсутність на час розгляду даної справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету даної заяви. Крім того просить розгляд справи проводити без участі представника.

Заслухавши вступне представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської ради, загальною площею 0.34 га, що належали померлому, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ №089362 від 06.04.2000 року (а.с.20).

За життя ОСОБА_4 10.05.2002 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Володимирецької сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 26, згідно якого останній заповів належний йому державний акт на право приватної власності на землю ІV-ЛВ №089362 своєму синові ОСОБА_1 (а.с. 18).

Згідно довідки виконавчого комітету Володимирецької сільської ради №89 від 19.02.2020 року, ОСОБА_4 був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від імені ОСОБА_4 у виконавчому комітеті Володимирецької сільської ради посвідчено заповіт за реєстром №26 від 10.05.2002 року в користь сина ОСОБА_1 . На час смерті ОСОБА_4 разом з ним проживала і була зареєстрована його дружина, ОСОБА_3 (а.с.21).

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_1 не прийняв спадщину за заповітом після смерті свого батька, оскільки не проживав із батьком на час відкриття спадщини та не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що також підтверджується витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №64847757 від 24.05.2021 року, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15).

Натомість, матір позивача ОСОБА_3 спадщину після смерті свого чоловіка прийняла за законом, оскільки проживала із ним постійно на час відкриття спадщини та не відмовлялася від неї, проте юридично не оформила своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Володимирецькою сільською радою від 02.04.2011 року (а.с.12).

За життя ОСОБА_3 10.05.2002 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Володимирецької сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 27, згідно якого остання заповіла належний їй державний акт на право приватної власності на землю ІV-ЛВ №089363 своєму синові ОСОБА_1 (а.с.22).

Заповіт ОСОБА_3 на час смерті заповідачки не змінений і не скасований, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №49526578 від 19.10.2017 року (а.с.16).

Згідно ч.2 ст.1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської ради, загальною площею 1.02 га, що належали померлій згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ №089363 від 06.04.2000 року (а.с.19).

Також у склад спадщини увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської ради, загальною площею 0.34 га, що ОСОБА_3 успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , однак юридично не оформила.

Згідно довідки виконавчого комітету Володимирецької сільської ради №89 від 19.02.2020 року, ОСОБА_3 була постійно зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від імені ОСОБА_3 у виконавчому комітеті Володимирецької сільської ради посвідчено заповіт за реєстром №27 від 10.05.2002 року в користь сина ОСОБА_1 , який на час смерті заповідачки не змінений і не скасований. На день смерті ОСОБА_3 з нею постійно проживав без реєстрації її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який займався її похоронами та вступив у володіння спадковим майном (а.с.21).

ОСОБА_1 постійно проживав із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, проте юридично не оформив, що також підтверджується Витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №64847674 від 24.05.2021 року, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №1 від 26.06.2020 року, 26.10.1954 року у виконавчому комітеті Володимирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.13).

Листом-відповіддю приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №54/02-31 від 23.06.2021 року (а.с.26), ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що в нього відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Окрім того позивач не може документально підтвердити факт його постійного проживання із матір`ю на час відкриття спадщини.

Відповідно до заяви відповідача ОСОБА_2 спадщину після смерті батьків він не прийняв та на її оформлення не претендує та не заперечує щодо оформлення спадкових прав позивачем (а.с.48).

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні кожен окремо, дали покази про те, що ОСОБА_2 постійно проживав із своєю матір`ю у с.Подорожнє, доглядав її до дня смерті, займався похоронами.

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Суд зауважує, що метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини є необхідність реалізації позивачем права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що здобутими в судовому засіданні доказами, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 постійно проживав разом із ОСОБА_3 у с. Подорожнє Жидачівського району, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивач стверджує, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЛВ №089363 від 06 квітня 2000 року та Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ №089362 від 06 квітня 2000 року втрачено, залишилися тільки їхні ксерокопії.

Доказом того, що покійному ОСОБА_4 належало на праві приватної власності земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,342 гектара, які розташовані на території Володимирецької сільської ради є довідка №97-13-0.22-158/164-21 від 18.06.2021 року видана Відділом у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, а також копія вищевказаного Державного акту на право приватної власності на землю (а.с.20, 23).

Доказом того, що покійній ОСОБА_3 належало на праві приватної власності земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,018 гектара, які розташовані на території Володимирецької сільської ради є довідка №97-13-0.22-158/164-21 від 18.06.2021 року видана Відділом у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, а також копія вищевказаного Державного акту на право приватної власності на землю (а.с.19, 23).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину зокрема у зв`язку із тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Володимирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області.

Щодо позовної вимоги про визнання в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 0.342 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ № 089362 від 04.06.2000 року, який належав ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , то суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, ОСОБА_3 було складено заповіт, згідно якого остання заповіла належний їй право власності на земельні ділянки згідно державного акту ІV-ЛВ №089363 своєму синові ОСОБА_1 .

Згідно ч.2 ст.1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що до позивача після смерті ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом, а не за заповітом, перейшло право власності на земельні ділянки згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ № 089362 від 04.06.2000 року.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із ОСОБА_3 у с. Подорожнє Жидачівського району на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 0.342 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ № 089362 від 06.04.2000 року.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1.018 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ № 089363 від 06.04.2000 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 грудня 2021 року.

Головуючий суддя С.І Сливка