ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2030/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"15" лютого 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Комаревцевої Л.В.

з секретарем Гаврилюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Меблі Скандинавії», ОСОБА_2 про визнання припиненими трудових відносин,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Меблі Скандинавії» (надалі відповідач -1), ОСОБА_2 (надалі відповідач -2) про визнання припиненими трудових відносин.

В обґрунтування позову позивач вказував, що ОСОБА_1 призначено на посаду директора ТОВ «Меблі Скандинавії». Учасником ТОВ «Меблі Скандинавії» є ОСОБА_2 .

28.08.2020 позивач подав заяву про звільнення з посади директора товариства за власним бажанням, яка відповідно до повідомлення мала бути розглянута на загальних зборах учасників ТОВ «Меблі Скандинавії» 01.10.2020. Натомість в зв`язку з відсутністю кворуму, позачергові загальні збори не відбулися, а тому позивач просить визнати припиненими трудові відносини між нею та відповідачем -1 з 15.10.2020 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпПУ.

Ухвалою суду від 01.12.2020 відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено у відкрите судове засідання з викликом сторін.

Позивач надала заяву про заочний розгляд справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Відзив на позов не надали. Заяв про участь у розгляді справи не надійшло.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вважає за можливе провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення, яким задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 24.11.2020 ОСОБА_1 призначена на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Меблі Скандинавії».

28.08.2020 Позивачем подано заяву відповідачу про звільнення за власним бажанням, з проханням прийняти рішення на позачергових загальних зборах учасників ТОВ «Меблі Скандинавії». В свою чергу, позивачем на адресу Відповідача -2 направлено повідомлення про проведення позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Меблі Скандинавії» 01.10.2020 з метою вирішення заяви позивача про звільнення та внесення змін щодо директора, надання повноважень на вчинення реєстраційних дій.

01.10.2020 Відповідно до акту голови реєстраційної комісії ОСОБА_1 позачергові загальні збори учасників ТОВ «Меблі Скандинавії» 01.10.2020 не відбулися в зв`язку з неприбуттям відповідача -2.

За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165).

З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя».

У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.

Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні.

За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає.

Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170).

Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив припинити трудові відносини з ТОВ «Меблі Скандинавії» у зв`язку зі звільненням з посади директора за власним бажанням.

Крім того, відповідно до пункту 13 частини другої "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; статті 9 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про юридичну особу, про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

У частині першій статті 25 цього Закону визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі.

В вказаній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій.

Відповідачі не надали заперечень на позовні заяву.

Таким чином, оскільки відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між ОСОБА_1 та ТОВ «Меблі Скандинавії»,суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин між між ОСОБА_1 та ТОВ «Меблі Скандинавії» на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.

Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Меблі Скандинавії», ОСОБА_2 про визнання припиненими трудових відносин, слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12,76,77,78,79,80,81,263,265,280,285,280-289 ЦПК України , суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Меблі Скандинавії», ОСОБА_2 про визнання припиненими трудових відносин - задовольнити в повному обсязі.

Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Меблі Скандинавії» з 15 жовтня 2020, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня отримання копії.

Повний текст судового рішення складено 15.02.2021

Суддя Л.В. Комаревцева