Постанова

Іменем України

03 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 750/5281/15-ц

провадження № 61-22373св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Міхна Сергія Семеновича на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова

від 06 липня 2015 року у складі судді Логвіної Т. В. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Висоцької Н. В., Мамонової О. Є., Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», банк) про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 15 січня 2015 року між сторонами укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту), відповідно до умов якого позивач вніс, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняло грошові кошти у розмірі 18 000 грн на вкладний рахунок на строк з 15 січня 2015 року до 15 лютого 2015 року під 25 % річних.

Крім того, між сторонами 27 січня 2015 року укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту), відповідно до умов якого ОСОБА_1 вніс, а банк прийняв грошові кошти у розмірі 150 000 грн на вкладний рахунок на строк з 27 січня до 27 лютого 2015 року під 25 % річних.

Вказував, що він належним чином виконав умови вказаних правочинів, проте після закінчення їх дії банк відмовляється повертати суму вкладу та сплачувати нараховані відсотки. Оскільки банк не виконав належним чином свої зобов`язання, то зобов`язаний також сплатити інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до норми статті 625 ЦК України.

Також зазначив, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму вкладів за двома договорами банківського вкладу у розмірі 168 000 грн, проценти за цими договорами - 1 738,36 грн і 13 253,42 грн, інфляційні втрати -

48 872,66 грн, 3 % річних - 1 799,01 грн та моральну шкоду - 8 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 липня

2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами-заявами банківських вкладів від 15 січня 2015 року та від 27 січня 2015 року у розмірі 168 000 грн, 1 738,36 грн процентів за договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» від 15 січня 2015 року, 13 253,42 грн процентів за договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» від 27 січня 2015 року, 48 872,66 грн інфляційних втрат та три проценти річних у розмірі 1 799,01 грн, а всього - 233 663,45 грн.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач безпідставно відмовив позивачу в поверненні вкладів по закінченню строків їх розміщення, у зв`язку з чим він має сплатити позивачеві заборгованість за вкладами, процентами за ними, відшкодувати збитки внаслідок інфляції та

3 % річних. Вимоги про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди не можуть бути задоволені, оскільки не передбачені укладеними сторонами договорами і не ґрунтуються на законі.

Короткий зміст судових рішень апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за договорами банківського строкового вкладу (депозиту), інфляційних втрат та 3 % річних скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення суми вкладів за договорами банківського строкового вкладу (депозиту) залишено без змін.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 липня 2015 року в частині стягнення процентів за договорами банківського вкладу (депозиту) скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 процентів за договорами банківського строкового вкладу у сумі 06,00 грн. Рішення суду першої інстанції в частині визначення до стягнення загальної суми та розподілу судових витрат змінено та зменшено загальну суму коштів до стягнення з 233 663,45 грн до 218 677,67 грн та судового збору на користь держави за розгляд справи у суді першої інстанції з 2 336,63 грн до 2 173,06 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі частини другої статті 625 ЦПК України, однак розмір процентів підлягає зменшенню, з огляду на те, що після закінчення строків дії договорів застосовується процентна ставка із розрахунку 0,0001% річних, а не 25% річних як вважав помилково суд першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у банку введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру його ліквідації, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 26 січня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 січня 2015 року між сторонами укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту), відповідно до умов якого ОСОБА_1 вніс, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняло грошові кошти у розмірі 18 000 грн на вкладний рахунок на строк з 15 січня 2015 року до 15 лютого 2015 року

під 25 % річних.

Крім того, між сторонами 27 січня 2015 року укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту), відповідно до умов якого ОСОБА_1 вніс, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняло грошові кошти у розмірі 150 000 грн на вкладний рахунок на строк з 27 січня 2015 року до 27 лютого 2015 року під 25 % річних.

Постановою Правління НБУ від 17 вересня 2015 року № 612 відповідно до пункту 2 частини першої статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2015 № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було запроваджено тимчасову адміністрацію.

Постановою Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 відповідно до статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України

в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла

до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судові рішення переглядаються лише в частині стягнення процентів, інфляційних втрат та трьох процентів річних, оскільки в іншій частині залишені без змін судом касаційної інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Отже, після закінчення строку дії договору банківського вкладу проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу», якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Частиною другою статті 625 ЦПК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Установивши, що банк неналежним чином виконував зобов`язання за договорами вкладів від 15 січня та 25 січня 2015 року, вчасно не повернув належні позивачу кошти, які були ним внесені на депозит, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь інфляційних втрат у розмірі 48 872,66 грн та трьох процентів річних у розмірі 1 799,01 грн.

При цьому скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів у розмірі 1 738,36 грн та 13 253,42 грн та стягуючи з відповідача на користь позивача 06,00 грн процентів за користування вкладами, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що після закінчення строків дії договорів застосовується процентна ставка із розрахунку 0,0001% річних,

а не 25% річних як вважав помилково суд першої інстанції.

Колегія суддів враховує, що касаційна скарга не містить доводів щодо розміру стягнутих судами процентів, інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Доводи касаційної скарги зводяться до незастосування судами положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123цс16, від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15. Близькі за змістом висновки щодо застосування норм матеріального права сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 910/23398/16 і

від 22 серпня 2018 року у справі № 559/1777/15-ц.

Установивши, що на момент ухвалення судом першої інстанції рішення

від 06 липня 2015 року у банку ще не була введена тимчасова адміністрація, таку було введено рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб лише 17 вересня 2015 року, то суди дійшли правильного висновку про можливість стягнення процентів та покладення на відповідача відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що судові рішення частині стягнення процентів за договорами банківського строкового вкладу (депозиту), інфляційних втрат та 3 % річних слід залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 липня

2015 року, у нескасованій судом апеляційної інстанції частині, та постанову Чернігівського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення процентів за договорами банківського строкового вкладу (депозиту), інфляційних втрат та 3 % річних залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович