Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 2-424/11
Провадження 6/711/27/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.,

при секретарі Гладиш О.Ю.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Філатової Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси справу за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та зупинення виконання за виконавчим документом,-

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та зупинення виконання за виконавчим документом.

Заяву обгрунтовує тим, що 01.06.2011 року у справі №2-424/2011 Придніпровським районним судом м . Черкаси видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в загальній сумі 206908,92 доларів США, що еквівалентно 1665354,12 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.09.2018 року замінено первісного стягувача на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Форінт».

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Д.М. від 09.12.2019 року відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-424/2011.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.08.2017 року задоволено заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», скасовано заходи забезпечення позову у виді арешту транспортного засобу автомобіля Mazda державний номерний знак НОМЕР_1 , який був заставним майном щодо забезпечення виконання Генеральної кредитної угоди від 10.04.2008 року №014/02-2/535-08.

Вона та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» домовилися в добровільному порядку реалізувати автомобіль, а отриманні від реалізації кошти спрямувати на погашення заборгованості за вказаною Генеральною кредитною угодою. Автомобіль було реалізовано, а кошти від продажу спрямовані в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Отже, загальна сума заборгованості (1655354,12 грн.) ОСОБА_2 перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зменшилася на суму, яка отримана від реалізації цього автомобіля.

За таких обставин та враховуючи перерахування боржником ОСОБА_2 на користь первісного стягувача ПАТ «Райффайзен банк Аваль» грошових коштів та отриманих коштів від реалізації заставного майна в рахунок погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням у даній справі, виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.06.2011 року у справі №2-424/2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» заборгованості в загальній сумі в загальній сумі 206908,92 доларів США, що еквівалентно 1665354,12 грн., підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

На підставі наведеного просила суд зупинити виконання за виконавчим листом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.06.2011 року у справі про стягнення з ОСОБА_2 на користь правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» заборгованості в загальній сумі в загальній сумі 206908,92 доларів США, що еквівалентно 1665354,12 грн; визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.06.2011 року у справі №2-424/2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» заборгованості в загальній сумі в загальній сумі 206908,92 доларів США, що еквівалентно 1665354,12 грн.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_2 адвокат Нестеренко О.Ф. заяву підтримав,просив задовольнити її повністю.

Представник стягувача адвокат Філатова Н.Ф. проти задоволення заяви заперечувала, посилаючись на її необґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, суд приходитиь до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36).

Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (справа «Горнсбі проти Греції»).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В судовому засіданні встановлено

31 березня 2011 року Придніпровськими районним судом м. Черкаси у справі №2-424/13 прийнято заочне рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 в загальній сумі 206 908,92 дол. США, що еквівалентно 1 655 354,12 грн.

3 метою виконання рішення суду, 01.06.2011 року стягувачу було видано виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_2

12.09.2018 року ухвалою Придніпровським районним судом міста Черкаси (справа №2-424/11, провадження №6/711/122/18) задоволено заяву ТОВ «ФК «Форінт» про заміну сторони у виконавчому провадженні. Замінено сторону виконавчого провадження - стягувача АТ «Райффайзен. Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Форінт» за виконавчим листом.№ 2-424, який видано 1 червня 2011 року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_2 на користь AT «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості.

16 липня 2020 pоку постановою Черкаського апеляційного суду (справа №2-424/11) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 12.09.2018 року скасовано. Заяву ТОВ «ФК «Форінт» про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження - стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Форінт» за виконавчим листом № .2-424, який видано 1 червня 2011 року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_2 на користь АT «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Д.М. від 09.12.2019 року відкрите виконавче провадження №60838569 з примусового виконання виконавчого листа №2-424/11, виданого 01.06.2011 року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Форінт» заборгованості в загальній сумі 206 908,92 дол. США, що еквівалентно 1 655 354,12 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 2 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин..

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові №910/9026/13 від 12.10.2018 р., в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому, перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (п.40 рішення від 19.03.97 у справі «Горнсбі проти Греції»).

Згідно зі ст.1 закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Виконавчий лист у даній справі виданий на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Відтак підстави вважати його таким, що виданий помилково відсутні.

Також, боржником не надано доказів про відсутність її обов`язку у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин

З огляду на зазначене питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є перешкодою для завершення судового провадження.

Також не підлягає до задоволення й вимога ОСОБА_2 про зупинення виконання за виконавчим листом, оскільки підстави для такого зупинення відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та зупинення виконання за виконавчим документом.

На підставі наведеного, керуючись ст. 432 ЦПК України

вирішив:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та зупинення виконання за виконавчим документом відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складено 11.02.2021 року.

Головуючий: Р. В. Демчик