Справа № 196/137/20
№ провадження 2/196/356/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Руснака А.І.,

секретаря судового засідання: Кузнецової Г.С.,

представника позивача Тараненка П.П. ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: виконавчий комітет Могилівської сільської ради Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: виконавчий комітет Могилівської сільської ради Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся - ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 28 серпня 2019 року повторно). На день смерті вона була зареєстрована та постійно проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 28.11.1989 року;

- право на право на земельну частку (пай), розміром 2,19 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, з земель колишнього КСП «Приорільський», яке належало померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №041762 від 20 січня 1997 року.

За життя 29 січня 1991 року його бабуся ОСОБА_4 склала заповіт, яким все належне їй на день смерті майно заповіла своєму синові ОСОБА_5 (його батько). Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Цибульківської сільської Ради народних депутатів Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований за №4.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько - ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 03.12.2019 року повторно).

Вказує, що оскільки спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася до ІНФОРМАЦІЯ_3 , до правовідносин зі спадкування майна після смерті спадкодавців слід застосовувати Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року.

Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР 1963 р., який був чинний на момент відкриття спадщини внаслідок смерті спадкодавця, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

При цьому під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню й використанню цього майна, підтриманню його в належному стані.

Отже, щодо спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004р., допускається фактичний вступ у володіння нею.

На даний час, спадкоємцями за законом після смерті бабусі є він та його брат ОСОБА_2 , відповідач. Інших спадкоємців за законом чи заповітом або спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині немає.

Він в силу ст.529 ЦК УРСР спадщину після смерті бабусі прийняв, вступивши в управління майном, а саме житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: підтримував житловий будинок в належному стані, здійснив ремонт та добудову будинку, а також сплачував за спожиті комунальні послуги.

Крім цього, отримував орендну плату від ТОВ «Маяк» за земельну ділянку, яка належала його померлій бабусі до 2014 року. Проте, у зв`язку з тим, що він не переоформив Сертифікат на право на земельну частку (пай) на Державний акт та не оформив свої спадкові права у встановленому законом порядку, виплати по орендній платі були припинені. За його усним зверненням надати довідку про розмір та сплату орендної плати ТОВ «Маяк» йому було відмовлено.

Також, звернувшись до Цибульківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області з проханням надати довідки про те, що після смерті бабусі ОСОБА_4 він дійсно вступив в управління спадковим майном, йому також було відмовлено.

Звернувшись до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори щодо оформлення спадщини, отримав постанову державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 листопада 2019 року у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та неможливістю встановлення родинних відносин з померлою.

Отже, йому необхідно встановити факт прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 бабусі ОСОБА_4 .

Також, необхідно для оформлення своїх спадкових прав встановити факт родинних відносин з померлим спадкодавцем.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 11.10.1969 року в графі батько вказаний « ОСОБА_5 ».

Свідоцтво про народження його батька ОСОБА_5 було втрачено. Він звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах ГТУЮ у Дніпропетровській області та отримав Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст..ст.126, 133, 135 СК України, згідно якого його батько ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , проте в графах про батька та матір відомості відсутні. Також відповідно до довідки відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Піденно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 04.02.2020 року №277/20.9-33 перевіркою щодо наявності актового запису встановлено, що про народження за 1939 рік по поточній державній реєстрації на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 не виявлено, а також перевіркою виявлено поновлений актовий запис про народження №68 від 23.08.1960 року на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Звернувшись до Державного архіву Дніпропетровської області, він особисто переглянув документи, проте книги про реєстрацію актів цивільного стану про державну реєстрацію народження по Цибульківській сільській раді Царичанського району Дніпропетровської області саме за квітень 1939 року не збереглися. Також йому було відмовлено в наданні письмової довідки про втрату документів та повідомлено, що оскільки у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах ГТУЮ у Дніпропетровській було проведено відновлення акту державної реєстрацію народження його батька, то саме в цей відділ і повинен надати інформацію про батьків його батька.

Таким чином, підтвердити факт родинних відносин, а саме те, що він є рідним онуком померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 , а також факт прийняття ним спадщини після померлої бабусі саме вступом в управління спадковим майном можуть лише свідки.

У зв`язку з неможливістю отримати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно з підстав, зазначених в постанові нотаріуса від 26 листопада 2019 року, він змушений звернутися з даним позовом до суду.

Враховуючи вищевикладене, прохає суд:

1. Встановити той факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженець с.Шевченківка Магдалинівського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , є рідним онуком померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

2. Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженцем с.Шевченківка Магдалинівського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , після смерті бабусі ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженцем с.Шевченківка Магдалинівського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , та якій належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 28.11.1989 року.

4. Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженцем с.Шевченківка Магдалинівського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , право на право на земельну частку (пай), розміром 2,19 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, з земель колишнього КСП «Приорільський», в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , та якій належало вказане право на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №041762 від 20 січня 1997 року.

Позивач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Тараненко П.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Представник третьої особи виконавчого комітету Могилівської сільської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи в суді, в судове засідання не з`явився.

Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

За правилами ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача - ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 28 серпня 2019 року повторно). На день смерті ОСОБА_4 була зареєстрована та постійно проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16, 17).

Також, встановлено, що після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 28.11.1989 року (а.с.19);

- право на право на земельну частку (пай), розміром 2,19 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, з земель колишнього КСП «Приорільський», яке належало померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №041762 від 20 січня 1997 року (а.с.20).

За життя 29 січня 1991 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким все належне їй на день смерті майно заповіла своєму синові ОСОБА_5 , батьку позивача та відповідача. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Цибульківської сільської Ради народних депутатів Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований за №4 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 03.12.2019 року повторно).

Позивач, звернувшись до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори щодо оформлення спадщини, отримав постанову державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 листопада 2019 року у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та неможливістю встановлення родинних відносин з померлою (а.с.13, 14).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася до 1 січня 2004 року, до правовідносин зі спадкування майна після смерті спадкодавців слід застосовувати Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права.

Згідно ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не замінено заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР 1963 р., який був чинний на момент відкриття спадщини внаслідок смерті спадкодавця, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, за ст.549 ЦК УРСР 1963р., як рівнозначні в юридичному розумінні розглядалися два способи прийняття спадщини:

- фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном;

- подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

При цьому під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню й використанню цього майна, підтриманню його в належному стані.

Отже, щодо спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004р., допускається фактичний вступ у володіння нею.

Відтак, з огляду на зазначену правову норму для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а саме вчинив певні передбачені законом дії, які свідчать про його волевиявлення на прийняття спадщини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту родинних відносин повинно бути зазначено причини неможливості відновлення або одержання документів, що посвідчують цей факт.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Метою встановлення факту родинних відносин позивачів зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить суд встановити факт родинних відносин, а саме, що він є рідним онуком померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 11.10.1969 року в графі батько вказаний « ОСОБА_5 ».

Свідоцтво про народження батька позивача - ОСОБА_5 було втрачено.

Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст..ст.126, 133, 135 СК України, згідно якого ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , проте в графах про батька та матір відомості відсутні (а.с.18).

Також відповідно до довідки відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Піденно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 04.02.2020 року №277/20.9-33 перевіркою щодо наявності актового запису встановлено, що про народження за 1939 рік по поточній державній реєстрації на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 не виявлено, а також перевіркою виявлено поновлений актовий запис про народження №68 від 23.08.1960 року на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.40).

Таким чином, прямих доказів на підтвердження того, що позивач є рідним онуком померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 суду надано не було.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 показали, що знають позивача, який проживав в с.Плавещина Царичанського району Дніпропетровської області з батьками, а потім ніби то з бабусею, проте прізвище, ім`я та по батькові останньої зазначити не можуть, коли померла бабуся їм не відомо, який точно період позивач проживав з останньою вказати не можуть.

Таким чином, суд покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 оцінює критично та не може покласти в основу рішення суду в частині встановлення факту родинних відносин між позивачем та померлим спадкодавцем, оскільки ніяких документів, які б підтверджували цей факт вони не бачили і знають це зі слів, як встановлено в судовому засіданні позивача.

Так, позивач в обґрунтування заявлених вимог щодо встановлення факту прийняття спадщини вказує, що він в силу ст. 529 ЦК УРСР спадщину після смерті бабусі прийняв, вступивши в управління майном, а саме житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: підтримував житловий будинок в належному стані, здійснив ремонт та добудову будинку, а також сплачував за спожиті комунальні послуги.

Крім цього, отримував орендну плату від ТОВ «Маяк» за земельну ділянку, яка належала його померлій бабусі до 2014 року, виплата якої була припинена товариством у зв`язку з не переоформленням правовстановлюючих документів на земельну частку (пай).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Цибульківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області №1359 та №1360 від 29.11.2019 року, ОСОБА_4 була зареєстрована та постійно проживала на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 одна (а.с.16, 17).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ході розгляду справи було встановлено, що позивач не був зареєстрований разом із бабусею на час її смерті.

Варто вказати на те, що і допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 беззаперечно не підтвердили фактичний вступ позивачем в управління спадщиною після смерті його бабусі в 2000 році, а відтак ці свідчення не можуть вважатися підтвердженням прийняття спадщини позивачем.

Не може визнаватися фактичним вступом в управління спадщиною організація та проведення в житловому будинку ремонтних робіт позивачем, який на час смерті спадкодавця також разом із ним не проживав та не був зареєстрований.

Отже, на думку суду, позивач не надав до суду переконливих доказів того, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З огляду на те, що достатніх та переконливих доказів на підтвердження факту вступу в управління та володіння спадковим майном позивач суду не надав, а тому підстав вважати, що він вступив у володіння та управління спадковим майном за ст. 549 ЦК УРСР, немає, в зв`язку з чим немає підстав для встановлення факту прийняття спадщини позивачем.

Окремо варто вказати на те, що у разі неприйняття спадщини або не доведення того, що особа є спадкоємцем за законом або за заповітом відсутні підстави дійти висновку про порушення прав позивача як особи, яка претендує на спадкове майно, оскільки він не довів про порушення його спадкових прав.

Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивачем в ході розгляду справи не доведено факт родинних відносин та факт прийняття спадщини, вступ в оперативне управління майном після смерті бабусі, та наявність підстав для визнання за ним права власності в порядку спадкування на спадкове майно, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: виконавчий комітет Могилівської сільської ради Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - відмовити повністю.

Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення буде виготовлено 13.12.2021 року.

Суддя: А.І. Руснак