ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/1228/19
Провадження № 22-ц/4820/1160/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2021 року, суддя Дідек М.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим будинком та земельною ділянкою,

встановив:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою шляхом знесення гаража.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказав, що він є власником житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами та земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :003:001:0011 за цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та інших будівель, розташованих по АДРЕСА_1 . Користувачем суміжної земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами та гараж, що по АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 .

У 2017 році йому стало відомо, що гараж відповідача побудований з порушенням будівельних норм, тобто по лінії межі, яка проходить по стіні гаража з недотриманням нормативної відстані 1 метр від межі та 10 метрів від житлового будинку позивача.

В результаті таких порушень з покрівлі гаража під час атмосферних опадів на територію його земельної ділянки стікає вода, відбувається її затінення, чим створюються для нього незручності при вирощуванні рослинних культур. Невідповідність відстані від гаража до житлового будинку призводить до проникнення у будинок повітря зі значним вмістом шкідливих речовин від відпрацьованих газів автомобіля, що порушує правила добросусідства.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 0705.2021 року з урахуванням додаткового рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 07.06.2021 року в задоволенні позову відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження зазначених у позові обставин які б спростували заперечення відповідача. Оцінюючи висновок експерта суд дійшов висновку про неповноту експертного дослідження через не надання додаткових матеріалів, у зв`язку з чим, на думку суду, експертний висновок не може бути належним та допустимим доказом, оскільки ґрунтується на припущеннях.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Зазначив, що згідно вимог ст. 22 ЗК України в редакції 1992 року, яка була чинною на час спорудження гаражу батьком відповідача, було заборонено приступати до використання земельної ділянки, в тому числі і на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею. Згідно висновку експерта, гараж та житловий будинок сторін віднесено до 3-ї категорії вогнестійкості, відстань між цими спорудами повинна бути не менше 10 м, однак відповідачем ця вимога не дотримана. Експертом зазначено, що знаходження гаража від будинку на відстані 8 м, є грубим порушенням будівельних норм, що в майбутньому можуть призвести до негативних наслідків, однак судом це не було враховано. Будівництво спірного гаража з грубим порушенням будівельних та протипожежних норм призвело до помилки у визначенні межі під час приватизації позивачем земельної ділянки. Судом не враховано, що саме експертним висновком встановлена межа приватизованої ділянки позивача, яка проходить не по стіні гаража, як це було відображено в плані земельної ділянки, а майже по середині гаража ОСОБА_2 , відтак судом безпідставно зроблено висновок про недоведеність зі сторони позивача факту порушення його права на користування та володіння власним майном.

В судове засідання апелянт та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, підтримав рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони у справі є суміжними користувачами земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_1 .

Згідно з архівним витягом з рішення виконавчого комітету Великокаленицької сільської ради Полонського району Хмельницької області від 25.04.2007 року № 17а, визнано право власності на житловий будинок та надвірні будівлі за ОСОБА_3 , які рахуються за ним і які знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с. 33).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.04.2008 року, ОСОБА_3 є власником будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку (літ. «А-1»), загальною площею 67,5 кв.м, в тому числі житловою площею 37,9 кв.м, господарської будівлі (літ. «Б») площею 20,6 кв.м, гаража (літ. «В») площею 30,8 кв.м (а.с.33).

Як вбачається зі змісту витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.04.2008 року (бланк серії ССІ № 666235), ОСОБА_3 є власником будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , (арк. 21 матеріалів інвентаризаційної справи № 22834074).

Згідно з довідкою №638 від 19.12.2007 року, виданою виконавчим комітетом Великокаленицької сільської ради ОСОБА_3 , будівля, що знаходиться в АДРЕСА_2 (після зміни назви Л.Українки), дійсно належить йому на праві особистої власності, за нею рахується земельна ділянка розміром 0,34 га (арк. 15 матеріалів інвентаризаційної справи).

В довідці старости Великокаленицького старостинського округу Полонської міської ради ОТГ від 03.02.2017 року №14 зазначено, що відповідно до господарських книг за 2006-2015 роки у користуванні ОСОБА_3 значиться 70 га землі. До 15.04.1991 року дворогосподарство ОСОБА_3 відносилося до колгоспного двору. Рішенням виконавчого комітету Великокаленицької сільської ради від 25.04.2007 року №17-А за ОСОБА_3 визнано право власності на житловий будинок, надвірні будівлі та гараж, що знаходяться по АДРЕСА_2 . На будинок, господарські будівлі та гараж 04.03.2008 року виготовлена інвентарна справа (а.с. 11, 33).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.04.2019 року, спадкоємцем майна ОСОБА_3 є його син, ОСОБА_2 . Спадщина складається з житлового будинку з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Житловий будинок з прибудовами дерев`яний, обкладений цеглою, загальною площею 67,4 кв.м, житловою площею 38,5 кв.м. До житлового будинку належить дерев`яна господарська будівля та цегляний гараж (а.с. 14).

Згідно з довідкою від 01.01.1998 року, виданою виконавчим комітетом Великокаленицької сільської ради народних депутатів, за домогосподарством, що належить ОСОБА_4 на праві особистої власності, закріплена земельна ділянка площею 0,50 га (а.с. 12 матеріалів інвентаризаційної справи №36769093).

Рішенням виконавчого комітету Великокаленицької сільської ради Полонського району Хмельницької області від 24.01.2001 року, №3 визнано право власності ОСОБА_4 на житловий будинок, господарські та надвірні споруди, що знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с. 13 матеріалів інвентаризаційної справа № 6769093).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 15.02.2001 року, ОСОБА_4 був власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 74).

Відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки від 25.03.2009 року (бланк серії ЯЖ № 968278, № ЯЖ № 968279), ОСОБА_4 на підставі сесії Великокаленицької сільської ради від 25.02.1995 року, №4, отримав у власність земельні ділянки з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, загальною площею 0,25 га, з кадастровим номером :03:001:0011 та для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :03:001:0012, загальною площею 0,2433 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12 та а.с. 23 матеріалів інвентаризаційної справи №36769093).

Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.05.2012 року, ОСОБА_4 на праві власності належало будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з цегляного житлового будинку, загальною площею 88,2 кв.м, в тому числі житловою площею 40,2 кв.м, цегляного сараю загальною площею 19,8 кв.м, цегляної літньої кухні загальною площею 48,0 кв.м. Площа земельної ділянки становить 4933 кв.м (а.с. 25 матеріалів інвентаризаційної справи №6769093).

На підставі договорів дарування від 25.07.2012 року ОСОБА_4 відчужив на користь ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0011, загальною площею 2500 кв.м, в том числі під забудовами 0,0338 га, під угіддями та ріллею 0,1636 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цегляний житловий будинок, загальною площею 88,2 кв.м, в тому числі житловою площею 40,2 кв.м, цегляний сарай, цегляну літню кухню, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0011, загальною площею 2500 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7, 13).

В акті обстеження від 25.07.2018 року будинковолодіння ОСОБА_1 зафіксовано, що під час обміру встановлено відстань від будинку ОСОБА_1 до межі (цегляного гаража) ОСОБА_3 8,40 м, відстань від будинку ОСОБА_1 до межі (господарські будівлі) ОСОБА_3 8,70 м (а.с. 6).

Відповідно до акту прийомки-передачі межових знаків, складеного 08.11.2019 року, який підписаний також і землевласником ОСОБА_1 , межі земельних ділянок із кадастровими номерами :03:001:0011, :03:001:0012, які знаходяться в АДРЕСА_1 , площею 0,4933 га, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, закріплені межовими знаками в кількості 6 шт. Землевласник претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не має. Власниками/користувачами суміжних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено (а.с. 53).

У висновку експерта №234/12-2020 зазначено, що відповідно до довідки від 01.01.1998 року, виданої виконавчим комітетом Великокаленицької сільської ради народних депутатів, яка міститься в матеріалах інвентаризаційної справи №36769093 (а.с. 12), за будинковолодінням, що належить ОСОБА_4 на праві особистої власності, закріплена земельна ділянка площею 0,50 га, що більше на 0,0067 га (0,5000-0,4933) ніж належить відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 25.03.2009 року (а.с. 12) тадержавного акту на право власності на земельну ділянку від 25.03.2009 року (бланк серії ЯЖ № 968279) (а.с. 23 матеріалів інвентаризаційної справи №36769093). В наданих на дослідження матеріалах відсутні:кадастровий план, абриси, схеми,значення каталогу координатабо інші відомості, які містять інформацію про чітке просторове розташування, а також конфігурацію ділянки площею 0,5 га.

Гараж відповідача ОСОБА_5 (літ. «В»), який розташований за адресою: АДРЕСА_2 відносно житлового будинку ОСОБА_4 (літ. «А-1»), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , порушує вимоги п.п. 2.8 та 2.20 ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовниківУкраїни», п.п. 6.1.41, 10.8.8та таблиці 10.6 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій».У зв`язку із незадоволенням клопотання експерта у частині ненадання на дослідження додаткових матеріалів, а саме, проектно-технічної документації на будівництво спірного гаража, встановити чи відповідає цей гараж проектно-технічній документації, не вбачається за можливе (а.с. 159-160).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За змістом частини першої вказаної статті самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів.

Згідно з частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Системний аналіз положень статей 376 ЦК України, 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає підстави для висновку, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

В інвентаризаційній справі на домоволодіння АДРЕСА_2 , рік побудови гаража, який належить ОСОБА_2 (на фотоілюстраціях у висновку експерта літера «В» - а.с. 146) зазначено 1992 рік (а.с. 12 інвентаризаційної справи).

Згідно з п. 2.8 ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України», що затверджені наказом Держбуду України 24.03.1992 року, N 37, які були чинним на час побудови гаражу (літ «В») розміщення господарських будівель в містах та селищах по лінії забудови не допускається (виключаючи гаражі), їх слід розміщувати на господарському майданчику в глибині ділянки. Гаражі для власних автомобілів дозволяється розміщувати в селищах та сільських населених пунктах - по межі ділянки, в містах - по лінії забудови. При цьому, відчинені двері гаражів не повинні заважати вільному руху пішоходів та транспорту. Відстань від входів та інших отворів гаражів до вікон сусідніх житлових будинків, шкіл та дошкільних закладів має бути не менше 10 м, до лікарняно-профілактичних закладів із стаціонарами 25 м. У сільських населених пунктах допускається розміщувати господарські будівлі (за винятком приміщень для утримання худоби та птахів) по лінії забудови, якщо це викликано сталими національно-побутовими традиціями.

Відповідно до п. 2.20 ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України» відстань від межі суміжної ділянки до стін житлового будинку або господарської споруди слід приймати не менше 1 м. Конструкції будинків та споруд, що виступають, не повинні перетинати межі сусідніх ділянок.

Як вбачається з абрисів та схем розташування господарських будівель ОСОБА_2 , розміщення гаража проходить по лінії земельної ділянки, яка перебуває у користуванні відповідача, межі якої сторонами узгоджені в акті погодження земельних меж та не оспорюються.

Враховуючи, що житловий будинок належний ОСОБА_1 відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи був збудований в 1960 році, колегія суддів зазначає, що гараж належний ОСОБА_2 , який побудований в 1992 році, можна було розміщувати по межі земельної ділянки при умові, що відстань від входів та інших отворів гаража до вікон сусіднього житлового будинку ОСОБА_1 , шкіл та дошкільних закладів має бути не менше 10 м, чого ні актом обстеження дворогосподарства ОСОБА_1 ні висновком судової експертизи встановлено не було, оскільки обміри проводились від стін будинку ОСОБА_1 та гаража ОСОБА_2 , а не від входу гаража до вікон вказаного будинку.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_1 не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б у своєму взаємозв`язку підтвердили факт порушення його права на користування земельною ділянкою та житловим будинком з боку ОСОБА_2 .

Стосовно доводів апелянта про те, що будівництво гаража відбулося на належній йому земельній ділянці, колегія суддів зазначає, що як встановлено в суді першої інстанції розташування земельної ділянки з кадастровим номером :003:001:0011, як визначено Державним земельним кадастром, не відповідає фактичному розташуванню меж земельної ділянки, що визначені та закріплені на місцевості, що підтверджується актом прийомки-передачі межових знаків, складеним 08.11.2019 року та додатком до цього акту, зокрема, абрисом земельної ділянки, складеним станом на 08.11.2019 року.

Враховуючи, що встановити конфігурацію, площу, чітке місце розташування в геодезичній системі координат земельної ділянки, що перебувала у користуванні ОСОБА_4 до набуття права власності, не представилось можливим через ненадання додаткових матеріалів, зокрема, відомостей (планів, схем, виписок із поземельної книги тощо) щодо конфігурації та площі земельної ділянки, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість твердження ОСОБА_1 про розміщення гаража ОСОБА_2 на належній позивачу земельній ділянці.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки досліджених судом доказів та не містять обґрунтованих підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2021 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко