КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/9989/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/252/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,

за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року, ухваленого під головуванням судді Комаревцевої Л.В.,-

встановив:

У червні 2020 року АТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду із названим позовом.

Просило усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з наданням їм іншого постійного жилого приміщення, а саме садового будинку, загальною площею 120,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - належну на праві власності ОСОБА_1 , двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки за іпотечним договором № 6205 від 15 липня 2008 року, укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , для задоволення вимог ПАТ «Державний ощадний банк України», що виникли на підставі договору відновлювальної кредитної лінії № 2667 від 15 липня 2008 року, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Законів України «Про виконавче провадження» та «Про іпотеку».

Після відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню вказаного рішення, 05 квітня 2019 року проведено прилюдні (електронні) торги, які за відсутності зареєстрованих учасників було визнано такими, що не відбулись.

Згідно протоколу № 396781 від 05 квітня 2019 року, у відповідності до ст. 49 Закону України «Про іпотеку», банк придбав іпотечну квартиру.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В. видано свідоцтво про право власності на квартиру від 18 червня 2019 року, яке зареєстровано реєстрі за № 906.

Враховуючи, що банк набув право власності на іпотечну квартиру, банк має право вимагати від відповідачів, які без відповідних правових підстав проживають у квартирі, усунути перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, в тому числі і шляхом виселення колишніх власників квартири та зняття з реєстрації.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ «Державний ощадний банк України» просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначив, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою.

У судовому засіданні представник АТ «Державний ощадний банк України» вимоги апеляційної скарги підтримав.

ОСОБА_1 та її представник проти апеляційної скарги заперечили.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира була придбана задовго до передачі її в іпотеку, і не за рахунок кредитних коштів. При цьому суду не було надано жодних доказів протиправного вселення відповідачів у спірну квартиру, передану її власником в іпотеку банку, як і не було надано відомостей про інше жиле приміщення, яке відповідно до вимог закону має бути надане відповідачам одночасно з виселенням.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 15 липня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2667.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 15 липня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 6205, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - належну на праві власності ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54, 20 кв.м, оцінену в сумі 758 100 грн 00 коп., яка належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва від 03 лютого 1997 року згідно з розпорядженням (наказом) від 29 січня 1997 року за № 12596 та зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 11 березня 1997 року у реєстрову книгу № 3600, та Договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Ткач О.А. 25 липня 1997 року за реєстровим № 1-2336 та зареєстрованого у Бюро технічної інвентаризації м. Києва 24 листопада 1997 року й записаного у реєстрову книгу № 3600, яка є предметом іпотеки за Іпотечним договором № 6205 від 15 липня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», що виникли на підставі договору відновлювальної кредитної лінії № 2667 від 15 липня 2008 року, в загальній сумі 719 437 грн 57 коп. та 1 820 грн 00 коп. - судових витрат, а всього - 721 257 грн 57 коп., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Законів України «Про виконавче провадження» та «Про іпотеку».

Згідно протоколу № 396781 від 05 квітня 2019року у відповідності до ст. 49 Закону України «Про іпотеку» банк придбав іпотечну квартиру.

На підставі виданого Акту від 14 травня 2019 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В., було видано Свідоцтво від 18 червня 2019 року, яке зареєстровано в реєстрі за № 906, за яким власником квартири АДРЕСА_1 є ПАТ «Державний ощадний банк України».

Обґрунтовуючи поданий позов, банк зазначив, що звернувши стягнення на предмет іпотеки та набувши право власності на предмет іпотеки, банк має намір реалізувати свої законні права як власник, однак у квартирі зареєстровані та мешкають без будь-яких правових підстав колишній власник ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене банк має право вимагати від відповідачів, усунути перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпоряджанні своїм майном, шляхом виселення колишніх власників квартири.

Крім того банком зазначено, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на садовий будинок загальною площею 120 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , в якому відповідачі можуть зареєструвати місце свого проживання.

За змістом ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Отже, особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц та Об'єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 295/4514/16-ц.

Встановлено, що іпотечна квартира була придбана не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

При зверненні з позовом банк не надав відповідачам інше житлове приміщення.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість виселення відповідачів зі спірної квартири без надання їм іншого постійного житла.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на садовий будинок, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначений банком садовий будинок не є житловим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 16 листопада 2020 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 16 лютого 2021 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко