Провадження № 2/686/2060/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Мазурок О.В.

при секретарі Колісник Л.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача Черняк Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Чайка» Хмельницької міської ради про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Чайка» Хмельницької міської ради про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та просить поновити його на роботі в комунальному підприємстві «Чайка» Хмельницької міської ради на посаді опалювача з 05.09.2020 року та стягнути з комунального підприємства «Чайка» Хмельницької міської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15600 гривень компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1500 гривень. На обґрунтування свого позову вказав, що з 20 червня 2020 року він працював в комунальному підприємстві «Чайка» Хмельницької міської ради на посаді опалювача. 29.08.2020 року він написав заяву про звільнення з роботи із 04.09.2020 року. Одночасно при перебуванні на роботі 03.09.2020 року ним була отримана травма, в результаті невиробничої травми, а до 16 жовтня 2020 року він перебував на амбулаторному лікуванні через контакт з хворими на інфекційні захворювання. При цьому гіпс із правої стопи у нього було знято тільки 16.10.2020 року. Травму стопи він отримав під час перебування на роботі, що підтверджує час звернення в міський травматологічний центр 15 год.40 хв. Після закриття лікарняного листа вийшов на роботу, але йому сказали, що 04.09.2020 року він звільнений за угодою сторін. Листи непрацездатності у нього відмовилися прийняти. Копії листів непрацездатності разом із своєю заявою він був вимушений направити поштою для інформування адміністрації підприємства про об`єктивні обставини щодо неможливості виходу на роботу з 03.09.2020 року по 16.10.2020 року. В подальшому він декілька разів звертався до адміністрації підприємства про прийняття лікарняних листів та вирішення трудового спору. І лише 13.11.2020 року йому було надано витяг із наказу про його звільнення 04.09.2020 року за угодою сторін, а 16.11.2020 року було зроблено запис про звільнення в трудовій книжці (з 04.09.2020 року).

Згідно ст. 40 КЗППУ, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також в період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

В його заяві було вказано про звільнення з 04.09.2020 року, а травму він отримав 03.09.2020 року перебуваючи на роботі. Тому адміністрація комунального підприємства «Чайка» звільнило його незаконно. Про своє незаконне звільнення він дізнався лише 17.10.2020 року коли не зміг приступити до виконання трудових обов`язків. Ним за час вимушеного прогулу не отримано дві середніх заробітних плати по 6300 гривень та заробітна плата за 10 робочих днів листопада сумі 3000 гривні, всього 15300 гривень. Також він втратив суму відшкодування за невикористану відпустку в розмірі 1500 гривень.

Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Направив до суду відзив, в якому вказав, що комунальне підприємство «Чайка» Хмельницької міської ради не визнає позовні вимоги та вважає, що у його позові має бути відмовлено у повному обсязі. Згідно частини 3 статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Проте позивача було звільнено не з ініціативи роботодавця, а за згодою сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі поданої самим же позивачем заяви від 31.08.2020 року. У цій заяві позивач просив відповідача розглянути його клопотання з питання звільнення за згодою сторін з 04 вересня 2020 року. Вказану заяву відповідач погодив, а позивач жодним чином не відкликав ні до дня звільнення, ні у подальшому. Оскільки, позивач працював не на умовах строкового трудового контракту і підставою його звільнення було не сплив трудового контракту, а згода сторін (п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України) на підставі поданої позивачам заяви, рішення Конституційного суду України №6-рІІ 2019 від 04.09.2019 року не може застосовуватися до спірних правовідносин у цій справі. Позивачем у день звільнення було проведено повний розрахунок, у тому числі виплачена компенсація за невикористану відпустку, що підтверджується відомістю нарахування зарплати за вересень 2020 року та відомістю нарахування коштів №29, якою підтверджується зарахування відповідних сум на картковий рахунок позивача. 27 липня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу трудової книжки для пред`явлення її в пенсійний фонд. Відповідач задовольнив цю заяву та видав позивачу оригінал трудової книжки, яку позивач не повернув відповідачу ні в день подачі ним заяви про звільнення за згодою сторін 31.08.2020 року, ні до дати звільнення за згодою сторін 04.09.2020 року. Лише 16.11.2020 року позивач надав трудову книжку для внесення до неї запису про звільнення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що з 20 червня 2020 року ОСОБА_2 працював в комунальному підприємстві «Чайка» Хмельницької міської ради на посаді опалювача.

29.08.2020 року ОСОБА_2 написав заяву про звільнення з роботи із 04.09.2020 року.

Наказом №40-к від 03 вересня 2020 року по комунальному підприємству «Чайка» Хмельницької міської ради «Про припинення трудового договору» звільнено ОСОБА_2 з 04 вересня 2020 року з посади опалювача, на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін).

03.09.2020 року ОСОБА_2 була отримана невиробнича травма.

Заяв про відкликання заяви про припинення трудового договору (за угодою сторін) ОСОБА_2 не направляв.

Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувані роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України трудовий договір може бути припинений за угодою сторін. Угода сторін є самостійною підставою для припинення трудового договору, яка відрізняється від припинення трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника тим, що у цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється у строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Таким чином, за угодою сторін розірвання трудового договору, укладеного як на невизначений, так і на визначений строк, допускається при досягненні домовленості між працівником і роботодавцем у будь-який час і у строк, визначений сторонами.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, на час звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про поновлення на роботі, наказ №40-к від 03 вересня 2020 року, чинний.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 21, 36 КЗпП України, ст. ст. 10, 12, 18, 81, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до комунального підприємства «Чайка» Хмельницької міської ради про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає в

АДРЕСА_1 ;

Відповідач: комунальне підприємство «Чайка» Хмельницької міської ради публічне акціонерне товариство «Проскурів», місцезнаходження: м. Хмельницький вул. І.Франка, 28 .

Повний текст рішення складено 14.02.2021 року.

Суддя: О. В. Мазурок