СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11343/17

пр. № 2/759/110/21

09 лютого 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Шум Л.М.

за участю секретаря: Прокопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі земельної ділянки та будинку, що перебуває у спільній частковій власності,

встановив:

У липні 2017 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ у натурі земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності посилаючись на те, що між позивачкою та відповідачкою існує спір про порядок користування земельною ділянкою і відповідачка на пропозицію позивачки відмовляється спірні питання вирішувати шляхом домовленостей, у зв`язку із чим позивачка вимушена звернутися до суду.

Ухвалою суду від 10.10.2017р. відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 13.02.2018р. розпочато та відкладено підготовче засідання.

У березні 2018 року від представника відповідачки надійшов відзив згідно якого відповідачка не визнає позовні вимоги позивачки у повному обсязі, свої заперечення обґрунтовувала надуманістю підстав для позову та передчасністю подачі позову, оскільки відповідачка до подачі позову не намагалася реалізувати належне їй право на виділення частки майна у натурі.

Ухвалою суду від 05.12.2018р. зупинено провадження у справі до встановлення правонаступництва, після смерті позивачки ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 05.06.2019р. сторону позивача - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , замінено її правонаступником - ОСОБА_1 у справі № 759/11343/17, відновлено провадження у справі № 759/11343/17 та призначено підготовче засідання на 30 жовтня 2019 року.

У травні 2019 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла позовна заява (нова редакція) про виділ у натурі будинку та земельної ділянки, яка перебуває у спільній частковій власності, в якій позивач просить:

1. Виділити у натурі ОСОБА_1 , відповідно до висновку земельно-технічної експертизи, із спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 53/100 часток земельної ділянки площею 0,1000 гектарів, кадастровий номер :75:091:0052, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в самостійний об`єкт нерухомості;

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 53/100 часток земельної ділянки площею 0,1000 гектарів, кадастровий номер :75:091:0052, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

3. Виділити у натурі ОСОБА_1 , відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи, із спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 53/100 (п`ятдесят три сотих) часток житлового будинку загальною площею (кв. м): 192.7, житловою площею (кв.м): 101.3, Опис: житловий будинок зазначений на плані літ. А, наступні будівлі та споруди: тамбур Літ. 1-7 - 5,7 кв. м, прихожа Літ. 1-1 - 9,6 кв. м, коридор Літ. 1-2 - 7,4 кв. м, житлова кімната Літ. 1-3 - 19,9 кв. м, житлова кімната Літ. 1-4 - 12,8 кв. м, житлова кімната Літ. 1-5 - 16,1 кв. м, кухня Літ. 1-6 - 11,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , в самостійний об`єкт нерухомості.

4. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 53/100 (п`ятдесят три сотих) часток житлового будинку загальною площею (кв. м): 192.7, житловою площею (кв.м): 101.3, Опис: житловий будинок зазначений на плані літ. А, на наступні будівлі та споруди: тамбур Літ. 1-7 - 5,7 кв.м, прихожа Літ. 1-1 - 9,6 кв.м, коридор Літ. 1-2 - 7,4 кв.м, житлова кімната Літ. 1-3 - 19,9 кв.м, житлова кімната Літ. 1-4 - 12,8 кв.м, житлова кімната Літ. 1-5-16,1 кв.м, кухня Літ. 1-6 - 11,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ;

5. Рекомендувати Святошинській районній в місті Києві державній адміністрації присвоїти окрему поштову адресу самостійному об`єкту нерухомого майна - виділеній у натурі земельній ділянці;

6. Зобов`язати Відповідача ОСОБА_2 звільнити самочинно зайняті 2.3 кв. м. земельної ділянки, за межами розподільної лінії зазначеної на технічному паспорті на одноквартирний (садибний) житловий будинок по АДРЕСА_1 , як лінію розмежування частин земельної ділянки кожного зі співвласників, яка знаходиться на частині земельної ділянки використовуваної Позивачем ОСОБА_1 .

7. Покласти на Відповідача ОСОБА_2 50 % усіх судових витрат понесених Позивачем ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом справи.

У лютому 2020 року через канцелярію суду від представника позивача надійшов Висновок експерта за результатами проведення комплексної будівельно технічної та земельно-технічної експертизи від 27 грудня 2019 року №4-27/12.(ас. 133-150).

У лютому 2020 року через канцелярію суду від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву в новій редакції та клопотання про виклик судового експерта Яценко О.Ф. для надання пояснень.

04.03.2020 року протокольно суду було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду(ас.166-168).

В судове засідання, за клопотанням сторони відповідача, викликався судовий експерт Яценко О.Ф., яка пояснила, що нею проводилася комплексна будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза на вирішення якої було поставлено питання: 1. Чи є можливим та в яких варіантах виділення в натурі частки ОСОБА_1 в розмірі 53/100 частини домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до ідеальної частки та близько до ідеальної? 2. Чи є можливим та в яких варіантах виділення в натурі частки ОСОБА_1 в розмірі 53/100 частини земельної ділянки площею 0,100 га, кадастровий номер :75:091:0052, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ?

За результатами проведення досліджень, нею зроблено висновок про те, що виділення в натурі частки ОСОБА_1 в розмірі 53/100 частини домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до частки близької до ідеальної можливо. З технічної точки зору, виділити ОСОБА_1 53/100 частини земельної ділянки площею 530 кв.м., від загальної площі (1000 кв.м.), кадастровий номер :75:091:0052, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в ідеальних частках можливо.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнав та зазначили, що на їх думку у висновку експерта допущено ряд критичних помилок і зазначений Висновок не може бути належним та допустимим доказом.

Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 31 січня 1980 року ОСОБА_3 набула право власності на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі під №5ДН-1104.

Згідно договору купівлі-продажу від 31 січня 1991 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори (реєстровий №1с-100) ОСОБА_3 продала ОСОБА_2 47/100 долей вищезазначеного житлового будинку.

На підставі рішень Київської міської ради від 30 січня 2001 року №167-2/1144 та від 28 січня 1999 року №116-4/217 ОСОБА_3 була передана у приватну власність 53/100 земельної ділянки площею 0,1000 гектарів з кадастровим номером 75091052 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 - передано у власність 47/100 зазначеної земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть та відповідним актовим записом № 16630 від 11.10.18 року зареєстрованим Відділом державної реєстрації смерті ГТУЮ у місті Києві(ас. 46).

Спадкоємцем першої черги за законом є ОСОБА_1 ,який є чоловіком померлої ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, яка складається з наступного майна, а саме: 53/100 (п`ятдесят три сотих) частки земельної ділянки загальною площею 0,1000 гектарів, кадастровий номер :75:091:0052 розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначення земельної ділянки: для індивідуального житлового, гаражного, і дачного будівництва; вид використання земельної ділянки: для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, та 53/100 (п`ятдесят три сотих) частин житлового будинку з відповідною часткою будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний житловий будинок зазначений на плані літ. А, в цілому загальною площею 172,3 кв. м., житловою площею 101,3 кв. м., наступні споруди: гараж літ. Б, сарай літ. В, сарай літ. Ж, вбиральня літ Г, вбиральня літ Д, погріб літ. В, гараж літ. К, літній душ літ. З, споруди № 1 -6,1, II.

Право власності на 53/100 частин земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) було зареєстровано державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу Дубенко Анастасією Олександрівною та внесено запис про право власності № 31312834 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 46608766 від 23.04.2019 13:59:49, Дубенко Анастасія Олександрівна, Перша київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ). Право власності на 53/100 частин даної земельної ділянки виникло у ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер: 5-201 виданого 23.04.2019 року.

Висновком експерта за результатами проведення комплексної будівельно технічної та земельно-технічної експертизи від 27 грудня 2019 року №4-27/12 встановлено можливість виділення в натурі частки позивача в розмірі 53/100 частини домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до частки близької до ідеальної, а також виділення позивачу 53/100 частини земельної ділянки площею 530 кв.м., від загальної площі (1000 кв.м.), кадастровий номер :75:091:0052, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні, в зв"язку з чим суд приходить до наступних висновків.

Відхилення судом висновку експерта від 27 грудня 2019 року №4-27/12 мотивоване наступним.

За результатами проведення візуально-інструментального обстеження та відповідно до даних технічного паспорта БТІ експертом було встановлено наявність самочинно збудованої позивачем надбудови. Зокрема на 11 сторінці висновку (а.с. 143) експерт зазначає, що станом на 29.11.2019 р. мансарда над літ. «А» є об`єктом самочинного будівництва. За результатами проведеного дослідження, з технічної точки зору можливо визначити, що самовільна надбудова - мансарда над літ. «А», яка складається з приміщень 1-ІІ, площею 8.4 кв.м та 1-ІІІ, площею 12,6 кв.м відноситься до приміщень квартири АДРЕСА_2 , так як обладнана над приміщеннями «1-2» та «1-5», а сходи, що ведуть у приміщення мансарди розташовані в приміщенні «1-1». Першою квартирою (нумерація відповідно до даних Технічного паспорту БТІ від 29.11.2019) фактично користується ОСОБА_1 .

Окрім того, в запропонованому експертом варіанті поділу, експерт у примітці зазначає, що відповідно до «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна» не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатися лише після визначення права власності на них відповідно закону. Отже, за умови введення в експлуатацію самовільної надбудови - мансарди під літ. «А» експерт пропонує виділити її в натурі співвласнику ОСОБА_1 , як таку що є частиною квартири №1 сторінки Висновку №27-28).

Відмітки про самочинне будівництво містяться також у технічних паспортах на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_3 (технічний паспорт станом на 16 грудня 2015 року та станом на 29 листопада 2019 року) (а.с. 156) тех. Паспорт за 15 рік подано із первісним позовом він на самому початку справи. А тех. паспорт за 19 рік подано із експертизою. Т

Таким чином, судом у ході судового розгляду встановлено, що висновок експерта суперечить іншим матеріалам справи, а також не узгоджується з положеннями чинного законодавства України, які виключають можливість поділу об`єктів нерухомого майна до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти.

З цих підстав суд відхиляє Висновок експерта від 27 грудня 2019 року №4-27/12.

Оскільки, судом встановлено факт наявності у будинку по АДРЕСА_3 , самочинно збудованої позивачем мансарди, що складається з коридору площею 8,4 кв.м. та кімнати відпочинку площею 12,6 кв.м. (всього 21,0 кв.м.) позовна вимога про виділення позивачу у натурі, відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи, із спільної часткової власності 53/100 часток житлового будинку не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 №55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317 ЦК України частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, за змістом статей 357, 376 ЦК України, пункту 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду України викладеними у постановах від 04 грудня 2013 року у справі №6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року у справі №6-286цс15, з якими погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 14-43цс20) у частині тлумачення норми частини першої статті 376, частини другої статті 376 ЦК України про те, що не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно зі статтями 364, 367 ЦК України - самочинно збудовані (конструйовані, переплановані) об`єкти; а також постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 №61-12св17, від 20 листопада 2019 року №344/8200/14-ц, від 04 квітня 2019 року у справі №750/4445/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки позовна вимога про виділення позивачу у натурі із спільної часткової власності 53/100 часток земельної ділянки площею 0,1000 гектарів, кадастровий номер :75:091:0052 є похідною від вимоги про виділення позивачу у натурі із спільної часткової власності 53/100 часток житлового будинку та залежить від варіанту виділу частки позивача, підстав для задоволення якої судом не вбачається, у задоволенні цієї вимоги суд відмовляє.

Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на 53/100 часток земельної ділянки площею 0,1000 гектарів, кадастровий номер :75:091:0052, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та про визнання права власності на 53/100 (п`ятдесят три сотих) часток житлового будинку загальною площею (кв. м): 192.7, житловою площею (кв.м): 101.3, Опис: житловий будинок зазначений на плані літ. А, на наступні будівлі та споруди: тамбур Літ. 1-7 - 5,7 кв.м, прихожа Літ. 1-1 - 9,6 кв.м, коридор Літ. 1-2 - 7,4 кв.м, житлова кімната Літ. 1-3 - 19,9 кв.м, житлова кімната Літ. 1-4 - 12,8 кв.м, житлова кімната Літ. 1-5-16,1 кв.м, кухня Літ. 1-6 - 11,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

Під час викладення обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги у позовній заяві (нова редакція) від 28 травня 2019 року, останній зазначає про отримання ним у спадщину майна право власності на яке просить визнати за ним повторно. Доказами отримання зазначеного нерухомого майна позивачем у власність є витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які додані позивачем до позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV:

- Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3);

- Державній реєстрації прав підлягає право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва (п. 1) ч. 1 ст. 4);

- У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення (ч. 1 ст. 5).

Будь-яких доказів щодо порушення відповідачем права власності позивача, останнім не надано.

Таким чином право власності на 53/100 часток земельної ділянки площею 0,1000 гектарів, кадастровий номер :75:091:0052, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та про визнання права власності на 53/100 (п`ятдесят три сотих) часток житлового будинку загальною площею (кв. м): 192.7, житловою площею (кв.м): 101.3, Опис: житловий будинок зазначений на плані літ. А, на наступні будівлі та споруди: тамбур Літ. 1-7 - 5,7 кв.м, прихожа Літ. 1-1 - 9,6 кв.м, коридор Літ. 1-2 - 7,4 кв.м, житлова кімната Літ. 1-3 - 19,9 кв.м, житлова кімната Літ. 1-4 - 12,8 кв.м, житлова кімната Літ. 1-5-16,1 кв.м, кухня Літ. 1-6 - 11,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 вже належить позивачу і не може бути визнано судом за останнім повторно.

З огляду на таке у задоволені таких позовних вимог слід також відмовити.

Щодо позовної вимоги рекомендувати Святошинській районній в місті Києві державній адміністрації присвоїти окрему поштову адресу самостійному об`єкту нерухомого майна - виділеній у натурі земельній ділянці суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів. Зокрема, 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Разом з тим чинне законодавство не містить такого способу захисту, як надання рекомендацій. Окрім того, оскільки зазначена вимога позивача є похідною від вимог про виділення в натурі 53/100 часток житлового будинку та земельної ділянки, підстав для задоволення яких судом не вбачається, у задоволенні цієї вимоги також слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Відповідача ОСОБА_2 звільнити самочинно зайняті 2.3 кв. м. земельної ділянки, за межами розподільної лінії зазначеної на технічному паспорті на одноквартирний (садибний) житловий будинок по АДРЕСА_1 , як лінію розмежування частин земельної ділянки кожного зі співвласників, яка знаходиться на частині земельної ділянки використовуваної Позивачем ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Визначення факту самовільного зайняття земельної ділянки містить стаття 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року №963-IV, згідно якої будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними, вважаються самовільним зайняттям земельних ділянок.

Поряд з цим відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог статей 78 - 80 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Будь-яких доказів на підтвердження самовільного зайняття відповідачем 2,3 кв. м. земельної ділянки позивача, останнім не надано, у зв`язку із чим у задоволені цієї позовної вимоги слід відмовити.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 182, 316, 317, 357, 364, 367, 376 ЦК України, ст. ст. 152, 212 ЗК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 110, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі земельної ділянки та будинку, що перебуває у спільній частковій власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: