ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9518/21 Справа № 212/2168/21 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Барильської А.П.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2021 року, яке постановлено суддею Чорним І.Я. у м. Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст рішення суду складено 13 вересня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру, що була придбана під час перебування у шлюбі.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 20 листопада 2009 року по 17 березня 2021 року з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В період шлюбу 10 жовтня 2019 року позивач набув у приватну власність нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Вищезазначена квартира була придбана позивачем за його особисті кошти, які він отримав у 2019 році у якості грошової компенсації, в результаті нещасного випадку пов`язаного з виробництвом, який стався з ним 30 вересня 2018 року при виконанні трудових обов`язків прохідника дільниці № 2, ш. ім. Фрунзе, ПрАТ "Суха Балка". Загальна сума компенсації склала близько 223 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі не працювала, займалася вихованням дітей, значних доходів не отримувала.

В зв`язку з наведеним, позивач просив суд визнати квартиру АДРЕСА_1 його особистою власністю.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2021 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача зазначає про те, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, оскільки спірна квартира була придбана позивачем за особисті кошти, то вона не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є його особистою приватною власністю.

Учасники справи, будучі належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

В той же час колегія суддів звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Цивільного процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Колегія суддів наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, що передбачено статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 20 листопада 2009 року по 17 березня 2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2021 року (а.с. 66,67- 69).

Від шлюбу сторони мають чотирьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 70 -73).

Згідно Акту №13 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 30 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 , перебуваючи у трудових відносинах з ПрАТ «Суха Балка»та працюючі на посаді прохідника дільниці №2 шахти ім. Фрунзе, правонаступником якого ПрАТ «Суха Балка»,30 вересня 2018 року, внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження (а.с. 11- 22).

Відповідно до довідки Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 22 лютого 2021 року, позивачу ОСОБА_1 з січня 2019 року по травень 2019 року виплачено страхові виплати у розмірі 162 923,18 грн. (а.с. 10).

Згідно Договору купівлі продажу квартири від 10 жовтня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінцем С.М., 10 жовтня 2019 року на ім`я позивача ОСОБА_1 була придбана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 74,3 кв.м., що складається з чотирьох кімнат, житловою площею 48,4 кв.м. (а.с. 7 - 8).

Відповідно до п. 2.1. Договору, купівлю квартири АДРЕСА_1 вчинено за 185 750 грн. (а.с. 7).

Згідно п. 5.4. Договору купівлі - продажу від 10 жовтня 2019 року, позивач ОСОБА_1 на дату укладання зазначеного Договору перебуває у зареєстрованому шлюбі і нерухоме майно за цим Договором набувається у спільну сумісну власність подружжя. Дружина позивача ОСОБА_2 надала згоду на придбання зазначеної квартири, яка є предметом цього Договору (а.с. 7 зворот).

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, відповідно до вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірне майно придбане за його особисті кошти і не в інтересах сім`ї.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

За ч.1 ст.36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За правилами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення ст.61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК України. Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, з 20 листопада 2009 року по 17 березня 2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2021 року (а.с. 66,67- 69).

Згідно Договору купівлі - продажу від 10 жовтня 2019 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінцем С.М. 10 жовтня 2019 року, на ім`я позивача ОСОБА_1 , зареєстрованого в реєстрі за № 1503 була придбана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 74,3 кв.м. (а.с. 7 - 8).

Відповідно до п. 2.1. Договору, купівлю квартири АДРЕСА_1 вчинено за 185 750 грн. (а.с. 7).

Згідно п. 5.4. Договору купівлі - продажу від 10 жовтня 2019 року, позивач ОСОБА_1 на дату укладання зазначеного Договору перебуває у зареєстрованому шлюбі і нерухоме майно за цим Договором набувається у спільну сумісну власність подружжя. Дружина позивача ОСОБА_2 надала згоду на придбання зазначеної квартири, яка є предметом цього Договору (а.с. 7 зворот).

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Згідно із ч. 6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, позивачем, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів того, що спірне майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 74,3 кв.м., придбана за його особисті кошти і не в інтересах сім`ї.

У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки відсутні підстави для визнання квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 74,3 кв.м. особистою приватною власністю позивача, що була придбана під час перебування у шлюбі так як належними, допустимими позивачем доказами не доведено, що зазначена вище квартира придбана за особисті кошти і не в інтересах сім`ї.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 29 березня 2020 року у справі № 335/331/18.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, оскільки спірна квартира була придбана позивачем за особисті кошти, то вона не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є його особистою приватною власністю, оскільки позивачем, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів того, що спірне майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 74,3 кв.м., придбане за його особисті кошти і не в інтересах сім`ї, та доказів на підтвердження використання особистих коштів на придбання спірної квартири.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 5.4. Договору купівлі - продажу від 10 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 на дату укладання зазначеного Договору перебуває у зареєстрованому шлюбі і нерухоме майно за цим Договором набувається у спільну сумісну власність подружжя. Дружина позивача ОСОБА_2 надала згоду на придбання зазначеної квартири, яка є предметом цього Договору (а.с. 7 зворот).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінив допустимість, достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

При відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2021 року(а.с. 113-115) було задоволено клопотання представника позивача про відстрочення судового збору - відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2021 рокудо ухвалення судового рішення у справі, тому з ОСОБА_1 в доход держави належить стягнути судовий збір у розмірі 2 563,35 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 563 (дві тисячі п`ятсот шістдесят три) гривні 35 (тридцять п`ять) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2021 року

Головуючий:

Судді: