ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 грудня 2021 року

м. Харків

справа №953/16644/21

провадження № 22-ц/818/6153/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач Державне науково- виробниче підприємство «Об`єднання Комунар»,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДНВП «Об`єднання Комунар» про зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 16 вересня 2021 року, постановлену під головуванням судді Губської Я.В.,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Державного науково- виробничого підприємства «Об`єднання Комунар» (далі ДНВП «Об`єднання Комунар») про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 16 вересня 2021 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу. Роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відкрити провадження у справі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; вказує, що на виконання вимог ухвали суду про залишення її позову без руху, нею були усунені недоліки позовної заяви, вважає, що її позовна заява подана у відповідності до вимог закону.

У відзиву на апеляційну скаргу ДНВП «Об`єднання Комунар» просить залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції, а також дотримання позивачем вимог, передбачених ст.ст. 175, 177 ЦПК України. Відсутність даних обставин перешкоджає суду для відкриття провадження з дотриманням вимог процесуального законодавства та призначення справи з врахуванням строків розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач у встановлений судом строк не виконає всі перелічені в статтях 175 і 177 Цивільного процесуального кодексу України вимоги, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.Крім того при поверненні позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відмова у доступі до суду з підстав невиконання вимог закону щодо дотримання української мови при подачі позовної заяви, не є такою, що не сумісна з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Позовна заява відповідно положень ч.1 ст. 185 ЦПК України може бути визнана неподаною і повернута, у разі, якщо вона подана без додержання вимог, передбачених у статях 175 і 177 ЦПК України та не оплачена судовим збором, а позивач на вимогу суду і у встановлений законом строк, не усунув недоліків позовної заяви, або не сплатив необхідних судових витрат.

Судом встановлено, що у серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ДНВП «Об`єднання Комунар») про зобов`язання вчинити певні дії, а саме: про зобов`язання відповідача виплатити суму різниці в заробітній платі за період з 1988 року по 2003 рік.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) відповідача, поштовий індекс , ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України) відповідача, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі) позивача, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти позивача та відповідача; був відсутній обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; не зазначено зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; був відсутній виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; було відсутнє зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; були відсутні відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; відсутнє зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); відсутнє зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; відсутнє підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, а також позовна заява викладена російською мовою.

14 вересня 2021 року від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду від 02 вересня 2021 року, викладена російською мовою, в якій позивач зазначила про відсутність недоліків позовної заяви, зокрема, заявник зазначає про те, що не має можливості на виконання ухвали суду надати оригінали наказів, просить їх витребувати у відповідача та зобов`язати останнього зробити перерахунок відповідно до витребуваних наказів, надавши суду відповідну довідку, оскільки вона позбавлена можливості надати такі відомості за відсутності відповідних даних у неї.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2021 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу, у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви відповідно до вимог ст.175 та ст.177 ЦПК України.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема, ст. 175 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.1,2,4 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 10 Конституції України визначено, що державною мовою України є українська мова.

В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України.

Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою.

Європейський суд з прав людини у пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Згідно ч.4 ст.12 Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб усі заходи, пов`язані з реалізацією правоздатності особам з інвалідністю передбачали належні та ефективні гарантії недопущення зловживань відповідно до міжнародного права з прав людини. Такі гарантії повинні забезпечувати, щоб заходи, пов`язані з реалізацією правоздатності, орієнтувалися на повагу до прав, волі та переваг особи, були вільні від конфлікту інтересів і недоречного впливу, були співрозмірними обставинам цієї особи й пристосовані до них, застосовувалися протягом якомога меншого строку й регулярно перевірялися компетентним, незалежним та безстороннім органом чи судовою інстанцією. Ці гарантії повинні бути пропорційними мірі, якою такі заходи зачіпають права та інтереси цієї особи.

Відповідно до ч.1 ст.6 ЗУ «Про забезпечення функціонування української мови як державної», кожний громадянин України зобов`язаний володіти державною мовою.

Згідно положень ст.14 ЗУ «Про забезпечення функціонування української мови як державної» у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч.1 ст.9 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

Як вбачається з ч.3 ст.12 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Матеріали справи свідчать про те, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не надані повні відомості про сторін, не надані відповідні докази на підтвердження вимог позовної заяви, не конкретизовані вимоги щодо доведення фактів звернення до суду з позовною заявою та позовна заява викладена російською мовою.

14 вересня 2021 року від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду від 02 вересня 2021 року, викладена російською мовою, в якій позивач зазначив про відсутність недоліків позовної заяви, зокрема, заявник зазначає про те, що не має можливості на виконання ухвали суду надати оригінали приказів, просить їх витребувати у відповідача та зобов`язати останнього зробити перерахунок відповідно до витребуваних наказів, надавши суду відповідну довідку, оскільки вона позбавлена можливості надати такі відомості за відсутності відповідних даних у неї.

Крім того, постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 13 ЦПК України, оскільки питання про відсутність доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги є процесуальним питанням, яке вирішуються судом під час судового засідання, а не на стадії вирішення питання прийняття до розгляду позовної заяви.

Як зазначено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року, подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу (процесуальним законодавством передбачені дії суду в такому випадку і умови за яких сторона вправі клопотати про витребування та доручення доказів), тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Отже висновок суду про невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху не відповідає вимогам закону та спростовується матеріалами справи, оскільки позивачем було надано заяву на виконання ухвали від 02 вересня 2021 року з поясненнями, які вважала достатніми для усунення зазначених в ній недоліків.

При цьому суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, у зв`язку з невиконанням позивачем в частині викладення позовної заяви на державній мові вимог ухвали суду від 02 вересня 2021 року, не врахував, що позивач ОСОБА_1 є людиною похилого віку та просить зобов`язати відповідача провести перерахунок та стягнути з нього недоплачену заробітну плату, тому підпадає під особливий захист держави, яка має забезпечити їй гарантії доступу до суду.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.П. Пилипчук

Судді: О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова