Провадження № 2/638/649/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Межирицької В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» про визнання договору недійсним, -

встановив:

До Дзержинського районного суду м.Харкова звернулась ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», в якому просить визнати недійсним Договір позики №1019190, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Мілоан».

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що нею та відповідачем було укладено договір №1019190 від 04.04.2019 року, відповідно до умов якого нею було отримано позику в сумі 7000,00 грн., однак, ознайомившись зі змістом договору, вважає, що він є недійсним. Вказує, що відповідачем було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, проте нею не було підписано даний договір. Крім того вказує, що відповідачем не було повідомлено її письмово про всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що їй як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач в порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» не надав відомості, які потрібні при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Посилається на норми статті 18 вказаного закону, згідно якої встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними. Також зазначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦПК України. При цьому посилається на ту обставину, що порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію», а тому Договір про надання позики є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Крім того, в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Працівниками відповідача не було надано позивачу розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Також вказує, що відповідачем було введено її в оману на рахунок істотних умов договору, а зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та їй не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання; при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Розмір нарахованих відсотків за кредитним договором значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого товариство заперечує проти позову в повному обсязі вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що 04.04.2019 року між позивачем та товариством було укладено договір про надання фінансового кредиту №1019190 на суму 7000,00 грн. зі сплатою комісії за користування кредитом та відсотків за користування кредитними коштами строком на 30 календарних днів, а саме до 04.05.2019 року шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку позичальника, зазначеної в заявці-анкеті позивача. Зазначає, що позивач вже тривалий час користується кредитними послугами ТОВ «МІЛОАН» шляхом укладення семи договорів про надання фінансових кредитів, по шести з яких позивачем виконано фінансові зобовязання в повному обсязі, сплативши тіло кредиту, одноразову комісію за надання кредиту, процентів за користування кредитними коштами та пені за прострочення виконання фінансових зобовязань. Жодних претензій від позивача на адресу товариства не надходило. Вказує, що позивач в повному обсязі ознайомлена з процедурою укладення кредитних договорів з товариством, нарахування процентів по кредиту та наслідками за невиконання кредитних зобов`язань. Також зазначає, що кредитний договір укладений з додержанням вимог закону, в тому числі в частині письмової форми. Волевиявлення на укладення договору позивач виявив у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, направивши відповідачу підписану електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідь про прийняття пропозиції укласти електронний кредитний договір (акцепт) у формі електронного повідомлення. Доводи про те, що відповідач здійснював нечесну підприємницьку практику шляхом надання нібито недостовірної інформації та/або часткового її ненадання позивачем не доведені. Вказує, що відповідач не обмежував позивача в часі для здійснення ним свідомого вибору щодо доцільності укладення кредитного договору. Також вказує, що вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється на правовідносини з позивачем, оскільки Закон поширюється саме на договори про споживчий кредит, тоді як товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного позичальником договору про надання фінансового кредиту на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на кредит, в т.ч. товариство не має доступу до повного номеру банківської картки. Кредитний договір укладений між позивачем та відповідачем, є договором про надання фінансового кредиту, а не споживчого, у товариства був відсутній обов`язок виконувати норму щодо обмеження нарахування пені по кредиту. Крім того, вказує, що між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» укладено договір відступлення прав вимоги за кредитним договором, а тому заборгованість позивача перед ТОВ «МІЛОАН» відсутня, а ТОВ «ФК «Кредит-капітал» є новим кредитором та належним відповідачем у справі.

Ухвалою судді від 22.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.05.2021 року до участі у справі залучено ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в якості третьої особи.

Ухвалами суду від 19.08.2021 року та від 01.10.2021 року явку позивача ОСОБА_1 визнано обов`язковою у зв`язку з необхідністю визначення кола осіб у справі.

В судове засідання сторони або їх представники не з`явились, просили справу розглянути без їхньої участі.

Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Разом із цим, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з рахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.

За змістом статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Як встановлено в судовому засіданні 04 квітня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1019190 щодо надання коштів в сумі 7 000 грн строком на 30 днів зі строком повернення 04.05.2019 року зі сплатою 0,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Умовами договору також передбачено сплата комісії за надання кредиту у розмірі 1610,00 грн., яка нараховується одноразово за ставкою 23,00 відсотків від суми кредиту за договором.

Зазначений договір було укладено відповідно до ст.ст. 10-12 Закону України «Про електронну комерцію».

Разом із цим, судом встановлено, що 15.07.2019 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимог №34-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «»Кредит-Капітал» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором №1019190 від 04.04.2019 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Таким чином, до ТОВ «ФК «»Кредит-Капітал» перейшли всі права ТОВ «Мілоан» щодо права вимоги до ОСОБА_2 за Договором №1019190 від 04.04.2019 року.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому суд наголошує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. На відміну від позивача, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

За змістом ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до статті 51 ЦПК України, чинної на час ухвалення рішення, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 заявила вимоги до ТОВ «Мілоан» про визнання недійсним договору, клопотання щодо залучення в якості відповідача нового кредитора у зобов`язанні ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не подавала.

Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надала належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з неналежним відповідачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3-5, 11-13, 76- 82, 83, 89, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про визнання договору недійсним відмовити повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 03.12.2021 року.

Сторони та ініші учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», , м.Київ, вул.Багговутівська буд.17-21;

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал», , м.Львів, вул.Смаль-Стоцького буд.1 кор.28.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк