Єдиний унікальний номер 236/3219/21
Номер провадження 22-ц/804/2814/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Мальованого Ю.М.,

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши у м. Бахмут Донецької області у приміщенні суду в письмовому провадженні цивільну справу № 236/3219/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги у зв`язку із скороченням штату та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, з апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 вересня 2021 року у складі судді Саржевської І.В., -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного това-риства "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця) про стягнення заборгованості по за-робітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги у зв`язку із скоро-ченням штату та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її ви-плати.

Зазначала, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працювала на посаді головного бухгалтера Виробничого підрозділу "Щотовське вагонне депо" структурного під-розділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".

Наказом № 2485-ОС від 17 липня 2017 року була звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.

Посилаючись на те, що відповідач до теперішнього часу розрахунок з нею не провів, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в загальній су-мі 48 729 грн. 35 коп. та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термі-нів її виплати у розмірі 14 809 грн. 20 коп.

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип пуб-лічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ПАТ "Укрзалізниця") з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скороче-не найменування АТ "Укрзалізниця").

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ "Укрзалізниця" задоволено частково.

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень-липень 2017 року (з урахуванням простою, компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги) у розмірі 44 955 грн. 42 коп. та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 10 391 грн. 68 коп.

Зобов`язано АТ "Укрзалізниця" при виплаті ОСОБА_1 доходу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць до-пущено до негайного виконання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач в апеляційній скарзі посилається на по-рушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 вересня 2021 року і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд врахував розрахунки заробітної плати та стя-гнув невиплачену заробітну плату та інші платежі виключно на підставі доказів позивача, які виготовлені на непідконтрольній українській владі території та не засвідчені належним чином. Сума заборгованості із заробітної плати не підтверджена відповідними первинними документами і не нарахована в установленому законом порядку.

Проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає даним бухгалтерського обліку відповідача в частині зазначення розміру посадового окладу позивача.

Крім того, скаржник висловив сумніви щодо власноручного подання позовної заяви по-зивачем, оскільки підпис у позовній заяві позивача не відповідає підпису у трудовій книжці та довідці розрахунку невикористаних днів відпустки, та підпису позивача у відомості на випла-ту грошей за березень.

Крім того, посилається на те, що у відзиві на позовну заяву відповідач звертався заявою про проведення судового розгляду за участю представника відповідача, що не було виконано судом.

Позивач в апеляційному порядку рішення суду не оскаржувала.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року за апеляційною скаргою відповідача АТ "Укрзалізниця" відкрито апеляційне провадження (а.с. 115 - 116).

Позивач ОСОБА_1 про постановлення ухвали про відкриття апеляційного прова-дження повідомлена 13 жовтня 2021 року шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 119).

Процесуальним правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 не скористалася.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не пе-решкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року справу відповідно до ч. 1 ст. 369, ч. 13 ст. 7 ЦПК України призначено до розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи), оскільки ціна позову у ній складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили та справа не відноситься до тих, які від-повідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 121 - 122).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеля-ційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача АТ "Укрзалізни-ця" не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах вер-ховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотри-манням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Ко-дексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказа-ми, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного за-хисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апе-ляційному порядку" апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішен-ня лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип пуб-лічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з публічного на приватне та перейме-новано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене найменування АТ "Укрзалізниця").

Відповідно до ст. 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генера-льною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на пра-цю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист вiд безро-біття.

Частиною 3 ст. 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винаго-рода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 1); в період між перег-лядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (стаття 33).

Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з роз-рахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

З записів у трудовій книжці ОСОБА_1 вбачається, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. На підставі наказу (розпорядження) № 2485-ОС від 17 липня 2017 року її звільнено з 17 липня 2017 року з посади головного бухгалтера ВП "Щотовське вагонне депо" СП "Луганська дирекція залізничних перевезень" РФ "Донецька залізниця" ПАТ "Укра-їнська залізниця" за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та підписано першим заступником начальника Луганської дирекції залізничних перевезень Пономарьовим Д.В. В наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право на виплату компенсації за 46 днів відпустки та одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. (а.с. 27).

На підтвердження розміру не виплаченої заробітної плати позивачем до суду надані роз-рахункові листи (табулеграми) за період з березня по липень 2017 року, згідно яких позивачу відповідачем була нарахована до виплати заробітна плата: за березень 2017 року 7 451 грн. 44 коп., квітень 2017 року 5 122 грн. 62 коп., травень 2017 року 5 122 грн. 62 коп., червень 2017 року - 5 122 грн. 62 коп., липень 2017 року - 25 910 грн. 05 коп. (а.с. 31-35).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом "Про оплату праці", позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, при звільненні не отримав усі належні платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань.

Крім того, врахувавши отримання позивачем частини заробітної плати за першу полови-ну березня 2017 року, суд дійшов обґрунтованого висновку, що докази надані позивачем стосовно наявності заборгованості по заробітній платі за березень-липень 2017 року є належними, допустимими, достовірними і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регу-лярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом ро-ботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Висновок суду першої інстанції про доведеність заборгованості відповідача по заробітній платі за березень 2017 року у розмірі 3 677 грн. 51 коп. (7 451,44-3 773,93), за квітень 2017 ро-ку 5 122 грн. 62 коп., за травень 5 122 грн. 62 коп., червень 2017 року 5 122 грн. 62 коп., липень 2017 року 25 910 грн. 05 коп. (з урахуванням компенсації за 46 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги при звільненні) на загальну суму 44 955 грн. 42 коп. підтвер-джується наданими позивачем розрахунками заборгованості, розрахунком заробітної плати за березень - липень 2017 року (а.с. 27, 31-35).

Відомості, зазначені у наданих позивачем розрахунках заробітної плати за березень - ли-пень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема, наказом начальника структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "До-нецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 16 березня 2017 року № 58-ДН, згідно якого у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльно-сті, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непід-контрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; призначено відповідальними за облік працівників, які знаходяться на простої, начальників відповідних виробничих підрозді-лів; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку робо-ти (а.с. 28).

Даний наказ узгоджується з нормою ст. 113 КЗпП України, згідно якої час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Відповідачем ці відомості не спростовані та суду не надані докази, що ці відомості є недо-стовірними.

Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршу-ють умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Оскільки в період простою, встановленого структурним підрозділом "Луганська дирекція залізничних перевезень", до складу якого входив виробничий підрозділ "Щотовське вагонне депо", позивач на виконання наказу виходила на своє робоче місце до дня звільнення, що під-тверджується наданими до суду першої інстанції розрахунками заробітної плати, копією табе-ля обліку використання робочого часу (а.с. 20-26, 31-35) та на день звільнення позивача наказ про встановлення простою скасовано не було, у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату за час простою.

Згідно наказу (розпорядження) № 2485-ОС від 17 липня 2017 року позивач звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату та має право на компенсацію за 46 днів невикористаної відпустки та виплату вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 27). Саме на підставі цього наказу відповідачем здійснено запис у трудову кни-жку позивача про її звільнення (а.с. 19 зворот).

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки

Сума компенсації за невикористану відпустку згідно наданого позивачем розрахунку за-робітної плати складає 13 992 грн. 74 коп. та відповідачем її розмір не спростований.

Більш того у відзиві на позовну заяву, відповідач визнавав, що починаючи з 16 березня 2017 року заробітну плату позивачу до дня звільнення, тобто до 17 липня 2017 року, не нара-ховував, що розрахунок з позивачем при звільненні не провів.

Доводи відповідача, що розрахункові листи надані позивачем не можуть бути належним доказом нарахованої заробітної плати, оскільки табель обліку робочого часу до відповідача не надходив і будь-які розрахунки не проводились не спростовують висновків суду.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підс-тавою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.

Що стосується посилання на втрату контролю і доступу АТ "Укрзалізниця" до своїх виро-бничих потужностей та іншого майна, що знаходяться на території, тимчасово не підконтро-льних органам державної влади України, вони не впливають на висновки суду, оскільки згідно наказу начальника структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 16 березня 2017 року № 58-ДН відповідальними за облік явки працівників, які знаходяться на простої, було призначено начальників відповідних виробничих підрозділів та саме виробничі підрозділи здійснювали нарахування заробітної плати своїм працівникам (а.с. 28).

Маючи відомості про нарахування позивачу заробітної плати, зокрема до 17 липня 2017 року, зазначивши в наказі про припинення трудового договору про виплату позивачці при звільненні компенсації за 46 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги при звільненні, відповідач довідку про нарахування зазначених в наказі сум не видає, чим зловживає своїми процесуальними правами. Отже, суд першої інстанції з метою захисту конституційного права позивачки на оплату праці обґрунтовано взяв до уваги надані нею розрахунки заробітної плати.

Враховуючи, що відповідач в порушення Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 24 бере-зня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" не надав суду першої інстанції документів за підписом відповідальної посадової особи ні про нараховану позивачу заробітну плату за пері-од з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, ні про наявність заборгованості по заробітній платі за цей період, ні про відсутність такої заборгованості, визнає, що з 16 березня 2017 року нарахування позивачу заробітної плати припинено через відсутність первинних документів, що розрахунок з позивачем при його звільненні не проведено, суд першої інстанції при вирішенні спору обґрунтовано виходив з доказів, наданих позивачкою, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивачки заборгованості з виплати заробітної плати (сум, які належали йому від підприємства на день звільнення).

Заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (ст. 113 КЗпП), компенсація за неви-користані дні відпустки (ст. 83 КЗпП) не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати і жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наяв-ності або відсутності його вини.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період про-ведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених стат-тями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основополож-них свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ра-тифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами між-народного права.

В рішенні у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині ст. 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від фо-рмальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в то-му, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений ст. 1 Протоколу № 1 (п. 22).

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене осо-бами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходилася з регіональною філією "До-нецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, що в період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року на виконання наказу роботодавця про встановлення простою згід-но графіку роботи виходила на своє робоче місце, майнові вимоги позивача щодо оплати йому заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, виплати компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги про що роботодавцем зазначено в наказі про звільнення, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки відповідач належними доказами не спростував надані позивачкою розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року, у строки, встановлені ч. 1 ст. 116 КЗпП Укра-їни, не виплатив всі суми, що належали їй від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом першої інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано дій-шов висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тари-фів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію гро-мадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію гро-мадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у то-му числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх ви-плати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове за-безпечення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплачено-го громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових пла-тежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію гро-мадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабі-нет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок прове-дення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням тер-мінів їх виплати".

Відповідно до пунктів 4, 5 зазначеного Порядку сума компенсації обчислюється як добу-ток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утри-мання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється випла-та заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 кош-ти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації праців-никам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенса-торний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відпо-відно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", За-кону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати час-тини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація втрати частини заробіт-ної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й гос-подарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина робото-давця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Оскільки на теперішній час позивачці не виплачена заборгованість по заробітній платі за березень - липень 2017 року, компенсація за невикористану відпустку, затримка виплати цих грошових доходів складає більше одного місяця, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивачки про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати є обґрунтованими.

Доводи щодо розміру компенсації в апеляційній скарзі відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відо-бражає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґру-нтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зо-бов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрун-тування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріа-льного та процесуального права. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив су-дове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно роз-міру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задово-лення, витрати відповідача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеля-ційної інстанції, сторонами не надані.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційно-му порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2021 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська