КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/1090/21
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Петренка В.С.
за участю секретаря Ратовської А.С.,
представник позивача ОСОБА_1 , діюча на підставі ордеру та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом
про встановлення факту прийняття спадщини, припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності,
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла його мати - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько - ОСОБА_4 .
Також позивач зазначає, що 19 травня 2001 року Першим Суворовським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Відповідно до довідки Виконавчого комітету Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №269/01-21 від 11.07.2019 року, на день смерті ОСОБА_4 постійно мешкав та був зареєстрований в АДРЕСА_3 .
Разом з ОСОБА_4 були зареєстровані та проживали також його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Після смерті батька, як вказує позивач, відкрилась спадщина на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 . Спадкоємцями за законом є він - ОСОБА_2 та дружина батька - ОСОБА_3 .
Як стверджує позивач, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №231 від 17.03.2020 року, за ним - ОСОБА_2 було зареєстровано право спільної часткової власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_4 .
Крім того, у зв`язку зі смертю матері - ОСОБА_5 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №775 від 05.02.2020 року, за ним - ОСОБА_2 , як єдиним спадкоємцем, зареєстровано право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 .
Таким чином, як зазначає позивач, станом на день звернення до суду з даною позовною заявою йому належить на праві спільної часткової власності 3/4 частки, а відповідачу 1/4 частка спірної квартири.
Так, позивач вважає, що право ОСОБА_3 на частку у спільному майні - квартирі АДРЕСА_4 може бути припинене шляхом виплати їй відповідної компенсації, оскільки спірна однокімнатна квартира є неподільною, її неможливо поділити на окремі об`єкти нерухомого майна, а належна відповідачу 1/4 частка у праві спільної часткової власності на дану квартиру є незначною і не може бути виділена в натурі.
Також позивач стверджує, що ОСОБА_3 не зареєстрована, фактично не проживала і не проживає у спірній квартирі, оскільки має інше місце проживання, та, з власних міркувань, не має наміру користуватись належною їй часткою, з моменту прийняття спадщини та до цього часу, тобто протягом чотирнадцяти років, відповідач жодним чином не приймала участі у витратах на утримання та збереження квартири, не сплачувала обов`язкові комунальні платежі на утримання будинку та прибудинкової території.
При цьому, їх спільне проживання як осіб, які не є родичами, в одній кімнаті у відповідності до належних їм часток, об`єктивно неможливо та не може бути фактично реалізоване.
Враховуючи зазначене, а також той факт, що належна відповідачу частка є незначною, позивач вважає, що припинення її права на відповідну частку у спірній квартирі не завдасть істотної шкоди ані її інтересам, ані членам її сім`ї, та не потягне обмеження її прав як співвласника майна.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 звернувся до суду з відповідним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 24.06.2020 рокупозовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, припинення права на часту у спільному майні та визнання права власностібуло залишено без руху. Повідомлено ОСОБА_2 про необхідність виправити недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: доплатити судовий збір за вимогу майнового характеру, відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., з урахуванням вже сплаченої суми у розмірі 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп., та надати докази такої сплати. Роз`яснено ОСОБА_2 , що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 03.07.2020року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, припинення права на часту у спільному майні та визнання права власності. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.
Крім того, ухвалоюсудді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 03.07.2020року було задоволено клопотанняпредставника позивача про витребування доказів. Витребувано у державного нотаріуса Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області Мельниченка Михайла Михайловича належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи №400/2019 від 19.12.2019 року, номер у спадковому реєстрі: 65267172, заведеної після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
11.11.2020 року від Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори до канцелярії суду на виконання вимог ухвали суду надійшла належним чином завірена копія матеріалів витребуваної спадкової справи.
У підготовчому засіданні 22.12.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні 08.02.2021 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному, просив суд їх задовольнити, а також вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлялася належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у довідці з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, у підготовчі та судові засідання не з`явилась, про поважність причин відсутності не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
При цьому суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 116).
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 померла його мати - ОСОБА_5 .
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2019 року, яке набрало законної сили, було встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.11.2019 року ОСОБА_2 було визначено додатковий строк в три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.06.2018 року було визнано дійсним вищевказаний договір міни нерухомого майна зареєстрований на Одеській товарній біржі під реєстраційним № 15418 від 08.07.1996 року щодо квартири загальною площею 34,3 кв.м., корисною площею 33,4 кв.м,, що складається з 1 кімнати житловою площею 14,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.05.2019 року було визнано, що розмір часток у праві приватної спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 34,3кв.м., яка належала - ОСОБА_7 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі договору №15418 міни нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській товарній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний №15418 від 08 липня 1996 року, та зареєстрований 18 липня 1996 року в ОМБТІ під № 191 пр. стр. 4 реєстр. 260, є рівними, тобто належало по 1/2 (одній другій) кожному.

05 лютого 2020 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 23).

Крім того, 17 березня 2020 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 21).

Таким чином, ОСОБА_2 є власником ѕ часток квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судовим розглядом також встановлено, що ОСОБА_3 , яка є відповідачем у даній справі, була дружиною ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що спадкоємцем першої черги права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , окрім його сина - ОСОБА_2 , є також його дружина - ОСОБА_3 .

Зі змісту витребуваної судом спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 на день смерті постійно мешкав та був зареєстрований в АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (а.с. 111).

Крім того, з довідки Виконавчого комітету Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 , були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 111).

Відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1223, 1258 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, ОСОБА_3 , будучи спадкоємцем після смерті свого чоловіка, на час відкриття спадщини була зареєстрована та постійно проживала зі спадкодавцем, у шестимісячний термін не заявила про відмову від спадщини, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

При викладених обставинах у суду не виникає сумнівів в тому, що ОСОБА_3 була зареєстрована тамешкала разом з чоловіком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , за адресою: АДРЕСА_3 , з заявою про відмову від спадщини не зверталася, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, у зв`язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_2 в частині встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог ОСОБА_2 про припинення права ОСОБА_3 на частку у спільному майні та визнання за ним права власності, суд зазначає наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Також ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як було встановлено судом, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Листом від 17.03.2020 року за №167/02-14 Білгород-Дністровська районна державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_3 про необхідність звернутися до нотаріуса за видачею на її ім`я свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, з відповідною заявою ОСОБА_3 до нотаріальної контори не зверталася, свідоцтва про право на спадщину на 1/4 (одну четверту) частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не отримувала.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об`єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Таким чином, хоча ОСОБА_3 і прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , зокрема, у вигляді 1/4 (однієї четвертої) частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак належним чином не оформила на неї права власника.

Тобто, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 не зареєструвала у встановленому законом порядку право власності на 1/4 (одну четверту) частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто не набула право власності на спірне нерухоме майно у встановленому законом порядку, а тому суд не може ні припинити право, що не виникло, ні визнати таке право за позивачем.

При цьому, відповідно до приписів ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Відповідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Згідно із ст. 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Положеннями частини першої ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласників на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умовами, що припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі №908/1754/17 зроблено висновок, що ст. 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3).

Закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Крім того, у наданій позовній заяві позивач просить суд припинити право ОСОБА_3 на 1/4 (одну четверту) частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак яке саме право позивач просить припинити (право власності, право користування, право володіння, тощо) не зрозуміло.

Зважаючи на наведені норми, позивачем в ході розгляду справи мали б бути представлені належні та допустимі докази наявності підстав, які б дозволили суду задовольнити позовні вимоги в частині припинення права на частку квартири, однак в даному випадку такі вимоги закону виконані не були.

У зв`язку з відмовою у задоволенні вимоги про припинення права ОСОБА_3 на 1/4 (одну четверту) частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не підлягає також задоволенню вимога про визнання за ОСОБА_2 права власності на вказану частину квартири.

Крім того, у зв`язку з тим, що позивачем попередньо було внесено вартість 1/4 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на депозитний рахунок суду, та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову в цій частині, суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 52 800 гривень 00 копійок, які були внесені на рахунок №UA0005435, отримувач ДКСУ м. Київ, банк одержувача Держказначейська служба України м. Київ, , згідно квитанції №0.0..1 від 05.02.2021 року.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 268, 280-289 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності- задовольнити частково.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В решті позовних вимог відмовити.

Повернути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 ) грошові кошти у розмірі 52 800 (п`ятдесят дві тисячі вісімсот) гривень 00 копійок, які були внесені на рахунок №UA0005435, отримувач ДКСУ м. Київ, банк одержувача Держказначейська служба України м. Київ, , згідно квитанції №0.0..1 від 05.02.2021 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 16.02.2021 року.

Суддя Петренко В. С.