П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 лютого 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Мацунича М. В.,

за участі секретарки судового засідання Терпай С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник-адвокат Шпуганич Василь Петрович, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2020 року, постановлену суддею Данком В.Й.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., Ужгородський МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

26.11.2020 ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення цього позову.

Заяву обґрунтував тим, що за його позовною заявою відрито провадження у справі, де предметом позову є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому з метою можливого істотного ускладнення чи не уможливлення виконання майбутнього рішення суду вважав за необхідне забезпечити цей позов.

За наведених обставин просив забезпечити його позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса № 12929 від 12.09.2017, який здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О., про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 20.06.2014 у розмірі 17 695,23 грн, що виконується в межах виконавчого провадження № 55488113, до вирішення питання про його законність та набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2020 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шпуганич В.П. просив ухвалу суду скасувати та задовольнити заву про забезпечення позову.

Скаргу мотивував тим, що оскаржена ухвала є незаконною та необґрунтованою. Посилався на порушення місцевим судом норм процесуального права і не надання належним чином оцінки доводам заявника, зокрема про необхідність ужиття даного заходу забезпечення позову, оскільки не вжиття такого може згодом унеможливити поновлення порушених прав позивача, так як за час розгляду справи по суті відповідач через державного виконавця може отримати кошти визначені у спірному виконавчому написі нотаріуса, що унеможливить згодом виконання можливого судового рішення про задоволення позову у даній справі.

Правом подати відзив ПАТ КБ «ПриватБанк», приватний нотаріус Швець Р.О. та Ужгородський МВ ДВС не скористалися.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шпуганич В.П. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, з підстав наведеній у ній.

Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Швець Р.О., представники ПАТ КБ «ПриватБанк», Ужгородського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, а тому їх неявка, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шпуганича В.П., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, місцевий суд виходив із того, що наведені позивачем обставини, за яких він просив ужити заходів забезпечення позову, ґрунтуються на припущеннях і без надання доказів на їх підтвердження, та не є вони достатніми підставами вважати ймовірності утруднення або неможливого виконання майбутнього рішення суду про задоволення позову. Також зазначене забезпечення позову призведе до «блокування» виконавчого провадження, досягнення мети позову і фактичного його вирішення по суті.

Проте колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, оскільки такого суд дійшов із порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Судом установлено, що 18 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., Ужгородський МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

23 листопада 2020 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Данком В.Й. прийнято цю позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в загальному позовному провадженні (а.с.13).

Постановою державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Дупина В.М. від 09.01.2018, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. за № 12929 від 20.09.2017, відкрито виконавче провадження № 55488113 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 17 875,23 гривень (а.с.6).

Згідно з частинами першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Приписами частини 3 цієї ж статті констатовано, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії тощо.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Водночас при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову. Зазначені обставини є підставою позову та підлягають установленню та доведенню під час розгляду справи по суті.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, колегія суддів уважає слушними доводи апелянта, що у разі не вжиття заходу забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі спірного виконавчого документа, можливе стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оскарженим ним виконавчий написом нотаріуса ще до прийняття судового рішення по суті спору.

На переконання апеляційного суду, позивач обґрунтував і довів відповідними доказами, яким суд першої інстанції не дав належної оцінки, що існують об`єктивні ризики реального невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду на його користь, що наявна очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам й інтересам ОСОБА_1 до ухвалення рішення у справі, а вжиття заходів забезпечення позову не порушить прав і законних інтересів інших учасників процесу.

Відповідно до характеру спору і змісту позовних вимог, апеляційний суд уважає, що вказаний вид забезпечення позову, який просить застосувати заявник ОСОБА_1 , є достатнім, необхідним та співмірним заходом забезпечення позову за обставин зазначеного спору.

За таких обставин оскаржувана ухвала не може вважатися законною та обґрунтованою.

З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з постановленням з цього питання нового судового рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та апеляційну скаргу слід задовольнити.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник-адвокат Шпуганич Василь Петрович, задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2020 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса № 12929 від 12.09.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 20.06.2014 у розмірі 17 695,23 гривень, у межах виконавчого провадження № 55488113, до вирішення позову по суті.

Примірник цієї постанови направити для негайного виконання Ужгородському міському відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) /88005, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Заньковецька, 10).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2021 року.

Суддя-доповідачка

Судді