Справа 749/1011/21
Номер провадження 2-з/749/22/21
09 грудня 2021 року м. Сновськ
Суддя Щорського районного суду Чернігівської області Кравчук М. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», приватного нотаріусу Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», приватного нотаріусу Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Заяву про вжиття заходів забезпечення позову позивач мотивує тим, що на утриманні позивача перебувають малолітні діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У виконавчому провадженні може бути звернуто стягнення на її заробітну плату. За доводами позивача наявні обґрунтовані підстави побоюватися, що у випадку продовження виконавчих дій оспорюваний виконавчий напис буде виконаний повністю, що унеможливить виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав та інтересів позивача, якщо буде прийнято рішення про задоволення позовних вимог.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши заяву про забезпечення позову та дослідивши додані до неї докази суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
За змістом п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404 (далі Закон № 1404) виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом.
Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 524/188/18 зазначив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).
Також Верховний Суд у вищевказаній постанові зазначив, що на стадії виконавчого провадження виконавчий документ виданий на підставі рішення суду, прирівнюється до напису нотаріуса.
Судом встановлено, що позовні вимоги позивача не містять вимог зобов`язального характеру (у разі повного або часткового задоволення позову в межах позовних вимог рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню), що нівелює істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду за результатами розгляду справи по суті спору.
Зокрема, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, у цьому випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).
З цих підстав, суд відхиляє таку підставу для вжиття заходів забезпечення позову як істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.
Аналогічно, спосіб захисту, визначений позивачем, як ефективний, у вигляді визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є вичерпним, не підлягає довільному тлумаченню та у випадку задоволення позову повністю реалізується судовим рішенням, що набере законної сили, та, відповідно, стягнення за виконавчим документом у ході судового розгляду не має жодного впливу на ефективність захисту у випадку задоволення позову.
Щодо поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача суд звертає увагу на таке.
При вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення позову суд зазначає, що положеннями ст. 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Наявність у особи вказаного права не становить предмет доказування у даній справі, оскільки в межах даного спору про захист цього права позивач не звертався, відтак питання неможливості чи утруднення поновлення порушеного права судом не досліджується за критерієм наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Вказаною нормою передбачено обов`язок стягувача повернути боржнику кошти у випадку задоволення позовної вимоги.
Вказаний обов`язок є імперативним та не дозволяє суду дійти обґрунтованих припущень, що у випадку задоволення позову стягувач за виконавчим написом не виконає вимоги положень зазначеного закону.
Таким чином, суд відхиляє існування таких підстав для забезпечення позову як неможливість, утруднення чи поновлення порушеного права.
В той же час, законний інтерес відображає легітимне прагнення свого носія до фактичної (соціальної) можливості.
Суд зауважує, що у питанні стягнення за виконавчим документом боржник завжди зазнаватиме певних негативних наслідків, проте це не означає, що саме лише небажання боржника виконувати зобов`язання може знівелювати статус виконавчого документу, адже інтерес боржника завжди конкурує у подібних правовідносинах з майновим правом стягувача, яке, на відміну від правового середовища інтересу боржника, є легітимним станом на дату звернення з заявою про вжиття заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.
Відтак процедура стягнення у виконавчому провадженні має безпосередній вплив на законний інтерес позивача в якості мети реалізації права на своєчасне одержання винагороди за працю, спрямований на задоволення своїх потреб та потреб своїх дітей у реальному часі життєдіяльності з прогнозованим моментом отримання заробітної плати у повному обсязі.
Зволікання з отриманням заробітної плати у повному обсязі засвідчує обґрунтовану неможливість поновлення законного інтересу позивача утримувати себе та своїх дітей в режимі реального часу, незалежно від кількості судових та позасудових процедур, що будуть спрямовані на повернення стягнутих сум заробітних плат у випадку задоволення позову.
Тотожних за ступенем невідворотності порушень інтересів відповідача за критерієм балансу інтересів судом не встановлено, оскільки інтереси (потреби) позивача та її дітей значно превалюють над майновим інтересом юридичної особи.
Оскільки судом з матеріалів справи вбачається, що заробітна плата є основним джерелом доходу та засобом до існування заявника та його дітей, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення заявлена правомірно.
Питання розподілу судових витрат щодо розгляду заяви про забезпечення позову має бути вирішено судом за наслідками розгляду справи по суті.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 247, 261, 353 ЦПК України, суд,-
Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», приватного нотаріусу Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Чернігівського апеляційного суду.

Суддя М. В. Кравчук