ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1799/21 Номер провадження 22-ц/814/2720/21Головуючий у 1-й інстанції Сайко О.О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2021 року, постановлену суддею Сайко О.О., повний текст ухвали складено - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Приватбанк», третя особа: Пирятинський ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про скасування обтяжень з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Приватбанк», третя особа: Пирятинський ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про скасування обтяжень з нерухомого майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при примусовому виконанні виконавчого листа № 544/1215/14-ц від 10.10.2014 року, виданного Пирятинським районним судом Полтавської області, був накладений арешт на все його майно. 20.03.2017 року на підставі п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист повернуто стягувачу, повторно до виконання не пред`являвся. На його звернення Пирятинським ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Півнячно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) роз`яснено право на звернення до суду щодо зняття арешту з нерухомого майна. Просив суд скасувати обмеження стосовно ОСОБА_1 шляхом скасування арешту з усього нерухомого майна, який накладено Пирятинським відділом державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер:46411031, виданий 17.02.2015, шляхом внесення запису про обтяження 8755977 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2021 року у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до АТ «Приватбанк», третя особа: Пирятинський ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про скасування обтяжень з нерухомого майна відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу та в рамках якого державним виконавцем не здійснено певних дій чи допущена бездіяльність, чим порушені права боржника, як власника арештованого майна, то після ухвалення рішення по суті спору судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється виключно за правилами Розділу VІІ ЦПК України, який визначає порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності державного виконавця в ході виконання рішень у формі звернення до суду зі скаргою, тоді як ОСОБА_1 пред`явив позов, зі змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування, розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, у зв`язку з цим не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача, а тому суд дійшов висновку, що позовна заява на предмет судового контролю за діями/бездіяльністю державного виконавця при виконанні судового рішення в іншій цивільній справі не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки передбачена інша форма звернення та порядок вирішення, що є підставою для відмови у відкритті провадження у даній справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду у позовному провадженні.

Апеляційна скарга мотивована тим, що право вланості є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що виконавче провадження №ВП46411031 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в рамках якого було накладено арешт на майно ОСОБА_1 , фактично завершене ще у 2017 році шляхом повернення без виконання виконавчого листа № 544/1215/14-ц стягувачу і повторно від банку на виконання виконавчий лист не надходив. Таким чином, на його думку, судовий контроль за виконанням рішення суду фактично припинився із моменту завершення виконавчого провадження і його поновлення можливе лише після повторного відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача. Вважає, що у цей проміжок часу судовий контроль не передбачений і це змінює характер правовідносин, тобто справу слід розглядати у позовному провадженні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що позивач, пред`являючи вимоги до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про скасування обтяжень з нерухомого майна, посилається на те, що арешт було накладено державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № ВП46411031 та пов`язаний зі стягненням заборгованості за кредитним договором.

Позивач вказує, що відповідно до постанови державного виконавця Пирятинського районного відділу державної виконавчої служби від 20.03.2017 виконавчий лист № 544/1215/14-ц від 10.10.2014 року повернуто стягувачу, у зв`язку з чим вважає, що обтяження може бути скасоване лише за рішенням суду в позовному провадженні.

Проте, враховуючи, що ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу та в рамках якого державним виконавцем не здійснено певних дій чи допущена бездіяльність, чим порушені права боржника, як власника арештованого майна, то після ухвалення рішення по суті спору судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється виключно за правилами Розділу VІІ ЦПК України, який визначає порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності державного виконавця в ході виконання рішень у формі звернення до суду зі скаргою, тоді як ОСОБА_1 пред`явив позов, зі змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, у зв`язку з цим не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача, а тому позовна заява на предмет судового контролю за діями/бездіяльністю державного виконавця при виконанні судового рішення в іншій цивільній справі не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки передбачена інша форму звернення та порядок вирішення, що є підставою для відмови у відкритті провадження у даній справі.

Посилання позивача у позовній заяві на те, що державний виконавець своєю постановою від 20 березня 2017 року повернув виконавчий документ стягувачу, не змінює характер правовідносин. Такі вимоги не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач ОСОБА_1 одночасно має бути й відповідачем, так як його майно арештовано державним виконавцем, і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України.

Суд першої інстанції встановив, що підстави для розгляду заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про скасування обтяжень з нерухомого майна у позовному провадженні відсутні, а у відкритті провадження слід відмовити.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, колегія суддів вважає, що встановивши, що позивач ОСОБА_1 є боржникому виконавчому провадженні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку що він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, посилався на те, що у провадженні Пирятинського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) перебувало 2 виконавчі провадження за виконавчим листом № 544/1215/14-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором та судового збору, в ході яких було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 .

Отже, арешт накладено на майно ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, у зв`язку з чим він не може виступати позивачем у даній справі, а тому справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19).

Таким чином, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2021року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2021 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов