РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемезової Г.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу 221/2051/20 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

02.04.2021 р. позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтований наступним.

31.10.2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Однак відповідач порушив вимоги кредитного договору, в зв`язку з чим станом на 09.03.2021 року утворилась заборгованість у сумі 21863,01 грн., яка складається з: 6340,09 грн. - заборгованість за кредитом, 15105,92 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 417,00 нарахована пеня. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 2270,00 грн

Ухвалою судді Волноваського районного суду Донецької області від 23.07.2021р., призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, встановлений сторонам строк для надання заяв по суті спору.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений, в матеріалах справи міститься його клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача адвокат Лисакова О.О. надала відзив на позовну заяву, у якому просила застосувати строк позовної давності та вказала, що кредитний ліміт в заяві визначений 500 гривен, згоди на його збільшення відповідач не надавав. Відсоткова ставка позивачем також збільшена в односторонньому порядку. При укладенні договору позивач не дотримався вимог законодавства, не повідомив споживача про умови кредитування, не узгодив усіх тарифів, штрафів.

Позивач надав відповідь на відзив у якій наполягав на задоволенні позовни вимог, з підстав викладених у позові, зазначив, що форма кредитного договору відповідає вимогам законодавства, у тому числі ст. 207, 634, 639, 509 ЦК України, відповідач був ознайомлений з Умовами та правилами кредитування, банком надані докази , які підтверджують факт укладення договору та виконання кредитних зобов`язань. Відповідач користувався коштами впродовж дії картки, останній розрахунок карткою 20.03.2014р. Кредитний ліміт змінювався відповідно до умов кредитування, нарахування неустойки передбачене умовами логовору. Строк останньої картки до 11.2016р, до суду позовна заява подана 26.03.2021р., тому вважають, що строк позовної давності дотриманий.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 31.10.2008 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до ЗAT КБ «ПРИВАТ БАНК» правонаступником якого є ПАТ КБ ««ПРИВАТ БАНК» (наразі іменується АТ КБ ««ПРИВАТ БАНК» - далі Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 31.10.2008 року (а.с.28), згідно якої отримав кредитну картку даного Банку № 23065 «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», з встановленим кредитним лімітом на картковому рахунку у розмірі 500,00 грн. Дата відкриття рахунку 31.10.2008 р. Відповідно до цієї заяви ОСОБА_1 погоджується з тим, що дана заява від 31.10.2008 р. разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами є укладений між ним та ЗAT КБ «ПРИВАТ БАНК» договір про надання банківських послуг. Також в заяві зазначено, що своїм підписом він підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в даному Банку. Банк має право в будь-який момент збільшувати, зменшувати, або анулювати кредитний ліміт.

Також відповідач підписав не лише заяву від 31.10.2008 року, а й Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 31.10.2008 р. (а.с. 29), в якій зазначені суттєві умови кредитного договору, як то відсоткова ставка за кредитом (2,5% в місяць), встановлення порядку погашення кредиту щомісячними платежами (до 25 числа місяця, наступного за звітним), розмір пені за прострочення зобов`язання - це сума двох видів пені, а саме: 1-й вид пені = базова процентна ставка за договором/30 (нараховуються за кожен день прострочення); 2-й вид пені = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентів 5 чи більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше; інше.

Відповідно до довідки, наданої позивачем (а.с. 27), строк дії останньої кредитної картка № 175284, виданої Банком відповідачу встановлений до 11.2016 р.

З виписки карткового рахунку ОСОБА_1 , відкритого на підставі вищезазначеної заяви (а.с. 18-25), вбачається, що в межах строку дії вищевказаної кредитної картки, відповідач активно та систематично, до 28.04.2015р., користувався кредитними коштами з карткового рахунку відкритого на підставі вищевказаної заяви від 31.10.2008 р. (здійснював купівлю товарів, знімав готівку через банкомати, періодично поповнював картковий рахунок, здійснював переказ).

Позивачем до позовної заяви додано копію Умов та правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані. Оцінюючі даний письмовий доказ, суд враховує правову позицію Верховного Суду, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. Висновки вказаної правової позиції Великої Палати зводяться до того, що банк, обґрунтовуючи наявність та розмір заборгованості, зокрема і окремих частин такої заборгованості, повинен надати підтвердження узгодження із позичальником саме тих умов, за якими таку заборгованість нараховує. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не містять датованого підпису позичальника, а тому суд критично ставиться до даного письмового доказу та визнає його неналежним доказом по справі, оскільки не можливо достеменно знати, що позичальник був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг в тій редакції, що надана суду.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач погодився з умовами, які йому були запропоновані банком на момент укладення кредитного договору, про що свідчить його підпис у заяві - анкеті та довідці про умови кредитування, тому доводи відповідача, що сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність за порушення кредитних зобов`язань, у вигляді неустойки, є неспроможними.

Згідно умов вказаного кредитного договору, укладеного між сторонами, відповідач як позичальник зобов`язаний: сплачувати заборгованість перед банком; сплачувати банку проценти за користування кредитом; та у випадку порушення зобов`язання, сплачувати відповідні штрафні санкції.

Перевіривши надані позивачем розрахунки та взявши до уваги умови кредитного договору, суд вважає доведеним обставину порушення відповідачем умов такого кредитного договору в частині своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни.

На підставі інформації, яка міститься у виписці по кредитному рахунку та розрахунку заборгованості, судом встановлено, що відповідач не повернув позивачу кредитні кошти (тіло кредиту), які отримані ним, в межах строку кредитування, та проценти, пеню.

Після закінчення строку дії картки відповідач не отримував більше кредитні кошти. Останні дії проведені по картці відповідачем у вигляді «переказу коштів між рахунками» здійснені 28.04.2015 року. При цьому, суд не бере до уваги операції, які проведені Банком у наступному шляхом автоматичного зняття Банком з певних сум в рахунок стягнення відсотків, штрафів, пені на погашення кредитної заборгованості відповідача. Відомості про наявність згоди відповідача на автоматичне погашення Банком заборгованості, шляхом списання коштів з інших карткових рахунків, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Однак, відповідачем заявлено про застосування до позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності. Вирішуючи дану заявлену вимогу відповідача, суд враховує наступне.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно дост. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1ст.261 ЦПК України, передбачено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня , коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 266 ЦК Українипередбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо).

Відповідно до ч.4ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд не визнає поважними причини пропущення позовної давності.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 31.10.2008 року, укладеного між АТ КБ «Притбанк» та ОСОБА_1 станом на 09.03.2021 року, існує заборгованість 21863,01 грн.

Строк кредитування по вищевказаному кредитному договору, який відповідає строку дії останньої картки відповідача - до кінця листопада 2016 року

Крім того, згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що останнє погашення кредиту відповідач здійснив також 28.04.2015р. в сумі 1,88 грн (а.с.13 зворотній бік)

Разом з тим, ОСОБА_1 власним підписом 31.10.2008 року підтвердив свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складають між відповідачем та банком кредитний договір. Будь-яких доказів, що вказують на строк дії платіжної картки, на яку встановлено кредитний ліміт, що картка перевипускалась позивачем, суду не надано, даних про пролонгацію чи видачу нової картки немає.

Згідно зі ст.529ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За змістом статті 207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.

Матеріали справи не містять даних щодо належного оформлення сторонами у справі письмової угоди щодо збільшення строку позовної давності.

Оскільки сторонами не укладений договір у письмовій формі про збільшення позовної давності, як це передбачено ст. 259 ЦК України, тому положення Умов та правил надання банківських послуг про збільшення строку позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) збільшений до 50 років не підлягають застосуванню.

Згідно з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року в справі № 6-14цс14 та від 29.10.2014 року № 6-169цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, строк звернення до суду у позивача сплив 30.11.2019р, Із вказаним позовом позивач звернувся до суду, згідно відмітки, лише 02.04.2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові, оскільки відповідачем заявлено про застосування до позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» строку позовної давності.

На підставі зазначених правових висновків, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.256-259,263-265,141 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Т.В. Безрук