ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» грудня 2021 року

м. Харків

справа № 638/7896/21

провадження № 22ц/818/4526/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Колосовської А.Р.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «СКС», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто», Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Констракшн груп інтернешнл»,

треті особи - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дахно О.А., Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 червня 2021 року в складі судді Семіряд І.В.

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «СКС», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто», Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Констракшн груп інтернешнл», треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дахно Оксана Андріївна, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», ОСОБА_3 , про розірвання договорів іпотеки, відступлення права вимоги, припинення іпотеки, вилучення реєстраційних записів з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у якому просив:

розірвати іпотечний договір від 26 серпня 2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Констракшн груп інтернешнл» та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» за реєстровим номером 1544, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дахно О.А., в частині передачі в іпотеку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 72,7 кв м, що належить йому на праві приватної власності;

розірвати договір про відступлення права вимоги від 25 березня 2020 року № 616802.272, укладений між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В. за реєстровим номером 438, в частині переходу права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто» за кредитним договором № 551 від 25 вересня 2007 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «СКС», і іпотечним договором від 26 серпня 2014 року, укладеним Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Констракшн груп інтернешнл» та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» за реєстровим номером 1544, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотраіального округу Дахно О.А. 26 серпня 2014 року, щодо передачі в іпотеку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 72,7 кв м, що належить йому на праві приватної власності;

припинити іпотеку щодо квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 72,7 кв м, що належить йому на праві приватної власності, яка зареєстрована за реєстровим номером 1544, на підставі договору іпотеки від 26 серпня 2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дахно О. А.;

вилучити з Державного реєстру іпотек реєстраційний номер запису про іпотеку 6792878 та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер запису 6793092.

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що він отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто» повідомлення-вимогу від 22 лютого 2021 року, у якій його попереджено про можливе звернення стягнення на належну йому квартиру як предмет іпотеки. Оскільки він вважає, що наявні підстави для розірвання іпотечного договору, предметом якого є його квартира, розірвання договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, припинення іпотеки та вилучення з реєстрів відповідних записів, він звернувся до суду з позовом у цій справі. Відчуження предмета іпотеки відповідачем може бути здійснено у стислі строки, що унеможливить виконання рішення суду у цій справі, тому вважав за необхідне забезпечити його позов шляхом заборони вчиняти певні дії щодо перереєстрації права власності на квартиру, яка є предметом іпотеки.

Просив забезпечити позов шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто» та державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, в тому числі, органам нотаріату, здійснювати будь-які дії з перереєстрації прав власності щодо квартири АДРЕСА_1 на підставі статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку» (реєстрація права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем, відчуження предмета іпотеки третім особам від імені іпотекодавця), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, яка належить ОСОБА_1 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач може здійснити відчуження предмета іпотеки, тому забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії щодо перереєстрації права власності щодо квартири є співмірним заявленим вимогам та зможе забезпечити в подальшому реальне виконання рішення суду у цій справі.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали оскарження ухвали, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач просив вжити заходи забезпечення позову щодо власного нерухомого майна, а не майна відповідача, а також ним заявлені немайнові вимоги, отже захід забезпечення позову, про вжиття якого він просив, не є співмірним заявленим вимогам.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, що містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «СКС», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто», Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Констракшн груп інтернешнл», треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дахно О. А., Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», ОСОБА_3 , про розірвання договорів іпотеки, відступлення права вимоги, припинення іпотеки, вилучення реєстраційних записів з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Спір між сторонами виник у зв`язку з тим, що позивачем отримано повідомлення-вимогу від 22 лютого 2021 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто», якою його попереджено про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , що належить йому на підставі договору дарування від 05 травня 2018 року, укладеного між ним та ОСОБА_3 . У повідомленні вказано, що квартира є предметом іпотеки за іпотечним договором від 26 серпня 2014 року, укладеним у забезпечення виконання зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії від 25 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «СКС». 25 березня 2020 року банк відступив право вимоги за договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто». Оскільки діяльність позичальника - Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «СКС» - припинена, позивач вважає, що припинилось і основне зобов`язання кредитний договір, і іпотека. Він особисто будь-яких кредитних та іпотечних договорів щодо квартири не укладав. На час її набуття у власність попередньою власницею ОСОБА_3 будь-яких обтяжень щодо квартири не було, оскільки рішенням Господарського суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року визнано припиненим договір іпотеки від 26 серпня 2014 року, вилучено відповідні записи з реєстру та припинення обтяження квартири, накладене на підставі іпотечного договору. У подальшому це судове рішення скасовано судом касаційної інстанції, та у 2017 році на підставі заочного рішення суду зобов`язано приватного нотаріуса внести запис про поновлення іпотеки та заборони відчуження у відповідних реєстрах.

Отже, предметом спору є розірвання договорів іпотеки, відступлення права вимоги, припинення іпотеки, вилучення реєстраційних записів з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який носить немайновий характер. Заходи забезпечення позову є не співмірними заявленим вимогам. Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18. Ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту прав позивача в межах цього судового провадження у разі задоволення позову та невжиття відповідних заходів забезпечення позову не вбачається.

Крім того, нерухоме майно, щодо якого заявник просив вжити заходи забезпечення позову, є його власністю.

В суді апеляційної інстанції представник заявника підтвердив, що власником нерухомого майна є заявник.

Посилання заявника та його представника на повідомлення-вимогу щодо попередження можливого звернення стягнення на його квартиру не свідчить про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто» має намір розпорядитися його квартирою під час розгляду справи. Його зміст нагадує заявнику про наявність боргу, який необхідно сплатити і тільки в разі несплати боргу можливе звернення стягнення на нерухоме майно, яке також має певну процедуру, в якій безпосередню участь приймає заявник. Тому, на даному етапі така заява є передчасною. Також, судова колегія звертає увагу на те, що власником квартири, щодо якої він просив вжити заходи забезпечення позову, є сам заявник.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи те, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм процесуального права, підстави для її зміни або скасування відсутні.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, та справа по суті спору не розглядалась, підстав для розподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 09 грудня 2021 року.