ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 лютого 2021 року

м. Харків

справа № 638/2603/20

провадження № 22ц/818/376/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

імена (найменування) сторін:

завник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - державний нотаріус Ірпінської міської нотаріальної контори Журавель Алла Миколаївна,

представники - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - представника ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2020 року в складі судді Штих Т.В.,

у с т а н о в и в:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його двоюрідний брат ОСОБА_5 , після його смерті відкрилась спадщина на його майно. Він є єдиним спадкоємцем, оскільки інших родичів у померлого не було, однак документи, що підтверджують родинні зв`язки, а саме, що їх батьки є рідними братами, відсутні.

Зазначав, що в установлений законом строк він звернувся до Ірпінської міської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва йому було відмовлено, оскільки актові записи про народження їх батьків ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складені на території Кабардино-Балкарської АРСР Російської Федерації.

11 грудня 2019 року він звертався з заявами про надання довідок про народження батьків до Управління записів актів громадянського стану Кабардино-Балкарської АРСР Російської Федерації, однак відповіді не отримав.

Крім того, нотаріус Ірпінської міської нотаріальної контори Журавель Алла Миколаївна, яка завела спадкову справу № 64453771 після смерті ОСОБА_5 , через Міністерство юстиції України направила до Російської Федерації нотаріальні запити відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах з метою отримання копій актових записів про народження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , однак відповіді на вказані запити не надійшли.

Посилаючись на вказані обставини, заявник просив встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є двоюрідними братами.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2020 року, з урахуванням ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від16 вересня 2020 року про виправлення описки, заява задоволена. Встановлено факт, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є двоюрідним братом ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що актові записи про народження батька померлого ОСОБА_7 та батька заявника ОСОБА_6 , які складені та знаходяться на території Російської Федерації, отримати неможливо. Суду надані документи, які є в розпорядженні заявника. Іншої можливості одержати або відновити загублені документи, які б підтверджували факт родинних відносин, окрім встановлення вказаного факту в судовому порядку, немає.

10 серпня 2020 року ОСОБА_2 - представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та залишити заяву про встановлення факту родинних відносин без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 05 серпня 2019 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розртшована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:038:0096). В жовтні 2019 року земельна ділянка була поділена на дві частини та подарована ОСОБА_4 - донці ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - зятю ОСОБА_9 . В квітні 2020 року ОСОБА_10 та ОСОБА_4 дізналися, що на цю земельну ділянку накладено арешт в межах кримінального провадження № 0000567, порушенного 21 серпня 2019 року за частиною 3 статті 190 КК України за фактом заволодіння невстановленими особами земельною ділянкою, яка належала померлому, та житловим будинком за вказаною адресою. Вважає, що оскаржуване рішення не може бути використане ОСОБА_1 для отримання свідоцтва про право власності на спадщину у нотаріуса, а може бути використане виключно для наступного пред`явлення позову по визнання права власності в судовому порядку. Наявність зареєстрованого права власності на земельну ділянку, яка належала померлому, за ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , свідчить про спір про право.

26 серпня 2020 року ОСОБА_4 подала апеляцйну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та залишити заяву про встановлення факту родинних відносин без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона є власницею частини земельної ділянки, право власності на яку має намір оформити заявник. Про ці обставини вона повідомляла суд першої інстанції, одна її не було залучено до участі у справі в якості належної особи. Зазначає, що докази на підтвердження факту родинних відносин в матеріалах справи відсутні, оскільки суд першої інстанції оглядав лише копії документів, а відповіді на запити як самого заявника, так і нотаріуса відсутні.

Заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа державний нотаріус Ірпінської міської нотаріальної контори Журавель А.М. рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційні скарги не скористались.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_1 , в свідоцтві про народження якого батьками були зазначені « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_11 », місто реєстрації - Грозний (а. с. 14 т. 1).

Батьками ОСОБА_6 в свідоцтві про народження, яке у заявника відсутнє, були зазначені « ОСОБА_12 » та « ОСОБА_13 ».

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 23 січня 2003 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського обласного управління юстиції за актовим записом № 157 (а. с. 17 т. 1).

11 грудня 2019 року ОСОБА_1 звертався з заявами про надання довідок про народження батьків ОСОБА_6 до Управління записів актів громадянського стану Кабардино-Балкарської АРСР Російської Федерації, однак відповіді не отримав (а. с. 20 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_5 , в свідоцтві про народження якого батьками зазначено « ОСОБА_7 » та « ОСОБА_14 » (а. с. 15 т. 1).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 07 травня 2019 року Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області за актовим записом № 301 (а. с. 12 т. 1).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складається, в тому числі з будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки за вказаною адресою.

В установлений законом строк ОСОБА_5 звернувся до державного нотаріуса Ірпінської міської нотаріальної контори Київської області Журавель А.М. з завою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 , як двоюрідний брат померлого, внаслідок чого була відкрита відповідна спадкова справа № 64453771.

17 січня 2020 року за № 43/02-14 державним отаріусом Ірпінської міської нотаріальної контори Київської області Журавель А.М. через Міністерство юстиції України направила до Російської Федерації нотаріальні запити відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах з метою отримання копій актових записів про народження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , однак відповіді на вказані запити не надійшли (а. с. 26 т. 1).

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 15 жовтня 2019 року на земельну ділянку площею 0,0745 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:038:0096), що належить на праві власності ОСОБА_9 , накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування даним майном будь-яким особам (а. с. 64-66 т. 1).

Арешт накладено під час здійснення кримінального провадження № 0000567 від 21 серпня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України.

Кримінальним провадженням встановлено, що за життя ОСОБА_5 на підставі рішення Ірпінської міської ради Київської області від 28 липня 2004 року № 826-24-ХХ1У було передано безкоштовно в приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,0786 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Житловий будинок загальною площею 100,5 кв м., житловою площею 61,7 кв м. знищено на підставі акту про знесення від 20 червня 2019 року № 20/06 Товариства з обмеженою відповідальністю «БТІ ПЛЮС».

На підставі підробленого рішення Ірпінської міської ради Київської області від 08 квітня 2010 року № 3201-45-У право власності на земельну ділянку за вказаною адресою (кадастровий номер :01:038:0096) було зареєстровано за ОСОБА_15 , який продав її ОСОБА_8 , а ОСОБА_8 05 серпня 2020 року продав земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_16

22 жовтня 2019 року укладено договори дарування, відповідно до умов яких ОСОБА_16 подарувала ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0455 (кадастровий номер :01:038:0206), а ОСОБА_10 - земельну ділянку площею 0,029 (кадастровий номер :01:038:02065).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Порядок розгляду в окремому провадженні справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначений главами 1 та 6 розділу IV ЦПК України у редакції, чинній на час звернення заявника до суду.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц).

За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з метою підтвердження факту родинних зв`язків для прийняття спадщини після його двоюрідного брата ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що у цій справі мова йде лише про наявність чи відсутність факту родинних відносин та його доведеність, оскільки інших спадкоємців крім ОСОБА_1 після ОСОБА_5 немає, а спір про право між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на даному етапі відсутній. Встановлення цього факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ця справа повинна розглядатись в порядку позовного, а не окремого провадження через наявність спору про право, оскільки такий спір відсутній, а можливість встановлення факту родинних відносин між фізичними особами в порядку окремого провадження прямо передбачена законом.

Інші доводи апеляційних скарг ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - представника ОСОБА_4 зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадках скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справу у суді апеляційної інстанції (підпункти «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України).

Що стосується витрат на правничу допомогу, то слід зазначити таке.

21 грудня 2020 року під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_1 - адвокатом Зайцевою Наталією Анатоліївною заявлено клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 22 790,00 грн з посиланням на положення статті 137 ЦПК України.

Із наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що адвокатом Зайцевою Н.А. були виконані такі роботи: ознайомлення з матеріалами справи у суді апеляційної інстанції, моніторинг стану розгляду справи на офіційному веб-сайті Судової влади; складання та направлення до Дзержинського районного суду м. Харкова відзиву (правової позиції) на апеляційну скаргу; складання та направлення до Дзержинського районного суду м. Харкова необхідних процесуальних документів по справі (заяв, пояснень, заперечень та клопотань); участь у трьох судових засіданнях по справі по одній годині кожне; отримання повного тексту рішення суду після набрання ним законної сили. Вартість вказаних робіт була погоджена додатковою угодою № 1 від 18 серпня 2020 року до Договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 19.07.19 від 31 липня 2019 року.

Факт оплати правничої допомоги підтверджується платіжним дорученням від 30 грудня 2020 року № СВ04386031.

За змістом положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи (частина третя статті 42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ окремого провадження визначений статтею 294 ЦПК України.

Відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження, у справах окремого провадження судові витрати на відшкодовуються.

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 рок у справі № 607/1219/18 (провадження № 61-19св19).

За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 3765 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді О.М.Хорошевський

В.Б.Яцина