Справа № 640/9049/18
РІШЕННЯ

29 січня 2021 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Єфіменко Н.В.,
за участі секретаря - Цісарук О.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Об`єднання житлових кооперативів "Приозерний-25" про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, -
22 травня 2018 р. до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна зава ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Об`єднання житлових кооперативів «Приозерний-25» (далі: ОЖК «Приозерний-25») про визнання свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_2 , - недійсним.
В обґрунтування позовної заяви, ОСОБА_1 посилався на перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який 14.01.2009 розірваний Київським РАЦС Харківського міського управління юстиції; отримання під час шлюбу кооперативної двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 50,5 м2, житловою площею 27,7 м2 на склад сім`ї з трьох осіб, вартість якої виплачена шляхом внесення пайових внесків, останній з яких сплачений у 1989 р. Вказав, що після розірвання шлюбу він змінив місце проживання та домовився з відповідачем про продаж спірної квартири та розподіл отриманих від продажу коштів порівну. Однак ОСОБА_2 , за відсутності його згоди, зареєструвала право власності на спірну квартиру на своє ім`я.
03.07.2018 ухвалою Київського районного суду м. Харкова загальне позовне провадження у справі відкрите (т.1 а.с.14).
13.07.2018 ОСОБА_1 подав позовну заяву у новій редакції, в якій змінив предмет позову та просив визнати свідоцтво № НОМЕР_1 від 11.10.2017 на право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 частково недійсним та визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаної квартири (т.1 а.с. 31)
16.08.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_2 просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність позовної заяви вимогам ч. 3 ст. 175 ЦПК України; відсутність у наданих позивачем доказів інформації щодо предмету доказування; неотримання свідоцтва про право власності на спірну квартиру; те, що вона є неналежним відповідачем; необхідність розгляду вимоги про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним у порядку адміністративного судочинства. Також вказала, що під час розірвання шлюбу питання поділу майна не порушувалось за наявності між сторонами домовленості з цього приводу, а саме: ОСОБА_1 залишав у своїй власності земельну ділянку, розташовану на території Ольхівської селищної ради, гараж в ГБК «Мир» за адресою: АДРЕСА_2 та транспортний засіб, а вона спірну квартиру (т. 1 а.с. 50-52).
30.08.2018 ОСОБА_2 подала письмові пояснення, згідно яких 03.10.1971 вона та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, від якого народився син. До 2005 р. вони проживали спільно за адресою: АДРЕСА_3 , після чого її колишній чоловік пішов із сім`ї. За час спільного проживання з ОСОБА_1 придбана спірна кооперативна квартира, а також машина марки «Жигулі», гараж в ГК «Мир», земельна ділянка у садовому товаристві «Джерело». Крім того, в період проживання однією сім`єю вона працювала та за рахунок власної заробітної плати забезпечувала сім`ю, а кошти, що отримував ОСОБА_1 , подружжя накопичувало на банківському рахунку та витрачало на будівництво гаражу. Фактично шлюбні відносини припинені у 2005 р. На час розірвання шлюбу між сторонами досягнута згода щодо поділу майна. Так, позивач виявив бажання забрати машину, земельну ділянку, гараж та грошові кошти на банківському рахунку, розмір яких їй невідомий. ОСОБА_1 продав придбаний у шлюбі автомобіль та придбав новий, а тому фактичний поділ спільного майна подружжя відбувся (т.1 а.с. 53).
31.08.2018 ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву у новій редакції, в якому, посилаючись на обставини, викладені у відзиві від 18.08.2018, просила провадження по справі закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України за відсутності предмету спору (т.1 а.с. 58-59).
26.02.2019 ухвалою Київського районного суду м. Харкова зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду із первісним позовом (т.1 а.с. 137-138).
26.02.2019 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визнання свідоцтва № НОМЕР_1 від 11.10.2017 про право власності на квартиру, виданого на ім`я ОСОБА_2 частково недійсним, за заявою позивача залишені без розгляду (т.1 а.с. 149, 155,156).
13.09.2019 ОСОБА_1 подав позовну заяву в новій редакції, в якій просив визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 181-182).
17.04.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_3 , вищевказана цивільна справа розподілена судді Чередник В.Є. (т. 2 а.с. 1).
07.09.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_4 , справа розподілена судді Єфіменко Н.В. (т. 2 а.с. 17-18).
У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Позивач пояснив, що житла у власності не має, житло винаймає; автомобіль проданий у період шлюбу за довіреністю, гаражний бокс самочинно побудований та право власності на нього не зареєстроване, рахунок у банківській установі закритий у 2007р., а наявні на ньому кошти витрачені на потреби сім`ї, на нього оформлене право користування земельною ділянкою у дачному кооперативі.
Відповідач проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечувала, зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити. Вказала, що після розірвання шлюбу позивач забрав автомобіль, гараж, земельну ділянку у дачному кооперативі та гроші, а їй залишив спірну квартиру; вказаний поділ відбувся за її та ОСОБА_1 добровільною домовленістю. Позивач також подав заяву, в якій просив стягнути з відповідача судовий збір, а витрати на правову допомогу просив покласти на себе.
Представник третьої особи ОЖК «Приозерний-25» Таршина Е.А., про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до судового засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні спору покладалася на розсуд суду.
Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши учасників процесу, суд доходить наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, з 03.10.1971 ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. 12.12.2008 рішенням Київського районного суду м. Харкова вказаний шлюб розірваний, на підставі чого 14.01.2009 Київським відділом реєстрації актів цивільного стану ХМУЮ видане свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 (т. 1 а.с. 11, 199).
Згідно довідок ОЖК «Приозерний-25», на момент створення ОЖК «Приозерний-25», за рішенням міськвиконкому №591 від 11.08.1976, до його складу входила квартира АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Членом створеного кооперативу є ОСОБА_1 . Пай виплачений 11.11.1976 р. у сумі 2774 руб., останній внесок виплачений у 1989р., пай виплачений разом ( т. 1 а.с. 5, 79).
Відповідно інформаційної довідки від 16.05.2018, рішенням державного реєстратора Департаменту реєстрації ХМР Сендик-Полянської І.М. від 11.10.2017 індексний номер 37528969, право власності на спірну квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі довідки №557, виданої ОЖК «Приозерний-25» (а.с. 8 т. 1).
Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Як передбачено ч. 1 ст. 335 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно ч. 3 ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», при повному внесені пайових внесків за квартиру …у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.
У пункті 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 наведені роз`яснення, за якими у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю.
Відповідно ст.ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (який діяв на час сплати пайових внесків за спірну квартиру) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Відповідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
З урахуванням викладеного, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Згідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як передбачено ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі наявних доказів, судом встановлено, що спірна квартира набута ОСОБА_6 та ОСОБА_2 за час шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що також підтверджено сторонами.
З урахуванням викладеного позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на Ѕ частину спірної квартири підлягають задоволенню.
Посилання ОСОБА_2 на існування домовленості щодо поділу майна подружжя та здійснення фактичного поділу спільного майна, за не підтвердження належними допустимими доказати, вищевикладеного висновку суду не змінюють, що також відповідає позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 19.02.2020 (справа №266/5267/18, н/п 61-6647св19).
Окрім того, у зустрічному позові ОСОБА_2 просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Доказів порушення права власності позивача за зустрічним позовом щодо спірної квартири матеріали справи не містять. До того ж згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_1 є саме ОСОБА_2 (а.с. 8, т. 1). Таким чином, підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру у цілому за рішенням суду не вбачається.
З урахуванням викладеного, оскільки належні матеріально-правові підстави для задоволення судом позовних вимог ОСОБА_2 відсутні, суд вважає за необхідне у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.
Що стосується тверджень ОСОБА_2 щодо наявності у власності ОСОБА_1 спільного майна подружжя (гаражу, земельної ділянки, грошових коштів), а також понесених нею витрат на сплату комунальних послуг - вимоги щодо їх поділу або відшкодування (компенсації) останньою не заявлені.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України: з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3150 грн., пропорційно до задоволених вимог. За залишення судом без розгляду вимог про визнання свідоцтва про право власності недійсним за заявою позивача, витрати зі сплаті судового збору у сумі 704,80 грн. на користь позивача відшкодуванню не підлягають. Витрати щодо правової допомоги позивач просив з відповідача не стягувати, про що подана відповідна заява.
Керуючись ст.ст. 13, 77-79, 89, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 335, 384 ЦК України, 57,60,63,66-68,70 СК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Об`єднання житлових кооперативів "Приозерний-25" про визнання права власності задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , судові витрати у розмірі 3150 (три тисячі сто п`ятдесят) гривень.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_7 , адреса мешкання: АДРЕСА_5 .
Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Повний текст судового рішення складено 05.02.2021.
Суддя -