ПОСТАНОВА

Іменем України

03 листопада 2021 року м. Кропивницький

справа № 398/4049/19

провадження № 22-ц/4809/1295/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Дуковського О.Л.

суддів Дьомич Л.М. , Письменного О.А.

з участю секретаря Демешко Л.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Орос Вікторія Вікторівна;

відповідачі - ОСОБА_2 , виконавчий комітет Олександрійської міської ради Кіровоградської області;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 травня 2021 року, у складі головуючого судді Нероди Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування розпорядження (наказу) органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування розпорядження (наказу) органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло.

Позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила:

визнати незаконним та скасувати розпорядження (наказ) виконавчого комітету Олександрійської міської ради народних депутатів від 14 січня 1997 року № 10580;

визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане згідно з розпорядженням (наказом) від 14 січня 1997 року № 10580, зареєстроване Олександрійським КМБТІ 15.01.1997 року за № 9433/66.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказувала, що 14 січня 1997 року нею було реалізовано право на безоплатну приватизацію об`єкта державного житлового фонду - однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , на підставі чого їй та членам сім`ї згідно з розпорядженням (наказом) від 14.01.1997 № 10580 було видано свідоцтво про право власності на житло, зареєстроване Олександрійським КМБТІ 15.01.1997 за № 9433/66.

Зазначала, що до вказаного свідоцтва в якості суб`єктів приватизації (членів сім`ї квартиронаймача) було автоматично вписано позивача - ОСОБА_1 , колишнього чоловіка - ОСОБА_2 , сина - ОСОБА_3 , що свідчить про набуття ними права власності на спірну квартиру у рівних частках.

Вважає, що право власності на спірну квартиру набуте ОСОБА_2 без належної правової підстави, та як законодавством, яке діяло у період приватизації спірної квартири, було передбачено, що приватизація державного житлового фонду може бути здійснена лише уповноваженим наймачем та членами його сім`ї, які постійно мешкають разом з наймачем та з обов`язковим письмовим погодженням всіх повнолітніх членів сім`ї на здійснення такої приватизації та визначення часток кожного з них.

Зазначає, що у контексті визначення права на житло нормами законодавства, чинного як на момент здійснення приватизації спірного об`єкта житлового фонду, так і на час звернення до суду з позовом, встановлено, що до членів сім`ї власника житла належать лише особи, які проживають спільно.

Крім того, ОСОБА_2 на час приватизації спірної квартири був повнолітнім, для її приватизації необхідна була його письмова згода, проте, вказаної згоди відповідач не давав.

Також позивач посилалася на те, що оспорюване свідоцтво про право власності видане у 1997 році, а позивач право користування квартирою, на яке вказане свідоцтво видане, вона отримала лише за рішенням суду у 1999 році.

Зазначає, що зміст оспорюваного свідоцтва суперечить чинним на час приватизації актам цивільного законодавства.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Посилається на те, що під час ухвалення рішення суд взяв до уваги лише факт реєстрації місця проживання відповідача ( ОСОБА_2 ), але повністю проігнорував факт відсутності фактичного проживання відповідача у вказаній квартирі до 1999 року. Вважає, що судом неправильно було застосовано ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції від 09.04.1994), яка передбачала обов`язкову умову для реалізації права на приватизацію, а саме постійне проживання особи (фактичне, а не лише формальну реєстрацію місця проживання).

Вказує на те, що судом першої інстанції не було досліджено належним чином законності процедури проведення приватизації квартири.

Представник виконавчого комітету Олександрійської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

У відзиві зазначає, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що 13.01.1997 ОСОБА_1 звернулася до керівника органу приватизації голови міськвиконкому, у якій просила оформити передачу в особисту (спільну сумісну, часткову) власність квартиру, що вона наймає разом із членами сім`ї на умовах найму. При оформленні ОСОБА_2 вказаною заявою просила передбачити розподіл долі власності між членами сім`ї у такому співвідношенні: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Вказана заява містить два підписи наймача та повнолітніх членів сім`ї. Вказаний факт підтверджується копією відповідної заяви.

Відповідно до довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири, що видана ЖЕК№ 3 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 проживають та мають право на житло ОСОБА_1 , 1975 року народження, ОСОБА_2 , 1974 року народження, ОСОБА_3 , 1995 року народження, вказані особи зареєстровані у квартирі з 30.08.1996 (а.с.16).

Розпорядженням органу приватизації Олександрійського міськвиконкому № 10580 від 14.01.1997 прохання наймача ОСОБА_1 задоволено, та передано квартиру АДРЕСА_1 у приватну спільну (сумісну або часткову) власність (а. с. 17).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 14.01.1997, виданого Виконкомом Олександрійської міської ради народних депутатів, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , всього 3 чоловіки. Вказане свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 14 січня 1997 року № 10580.

Вказане свідоцтво зареєстроване Олександрійським КМБТІ 15.01.1997 року за № 9433/66.

Рішенням Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 18.11.1999 ОСОБА_1 визнано членом сім`ї ОСОБА_4 , та визнано за нею право користування кв. АДРЕСА_2 .

У суді першої інстанції в якості свідка була допитана матір позивача ОСОБА_5 .

Нею підтверджено факт спільного проживання сторін ОСОБА_2 та ОСОБА_2 під час приватизації спірної квартири.

Матеріалами справи підтверджено та встановлено, що 13.01.1997 позивач звернулася особисто до керівника органу приватизації голови міськвиконкому із письмовою заявою в якій просила оформити передачу у власність квартиру, яку вона наймає разом із членами її сім`ї, чоловіком та сином.

Крім того, ОСОБА_2 вказаною заявою просила передбачити розподіл долі власності між членами сім`ї у такому співвідношенні: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Вказана заява містить два підписи наймача та повнолітніх членів сім`ї, тобто самого позивача та її чоловіка ОСОБА_2 .

Позивач, не заперечує факту подання нею до органу приватизації заяви саме такого змісту.

Проте, звернувшись із даним позовом позивач вказувала, що ОСОБА_3 не має до вказаної квартири жодного відношення, так як у ній з самого початку проживала саме вона з батьками, і вже потім почав проживати відповідач, як її чоловік.

Суд першої інстанції послався на те, що розпорядження Олександрійської міської ради народних депутатів від 14 січня 1997 року № 10580 узгоджується з вимогами чинного законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

В свою чергу судом першої інстанції належним чином встановлено, що приватизацію квартири АДРЕСА_1 було проведено відповідно до норм діючого на той час законодавства та на підставі заяви позивача.

На час приватизації квартири ОСОБА_2 був членом сім`ї позивача, а тому мав повне право користуватися вказаним житловим приміщенням нарівні з наймачем та мав повне право на приватизацію частини найманого житла і фіксування цього права у відповідному документі.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований за вказаною адресою та іншого житла не мав.

Колегія суддів, погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації, яке видано на підставі діючого на той час законодавства та Порядку приватизації державного житлового фонду та діє на час виникнення спірних правовідносин.

Також є правильним висновок суду, що відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 14.01.1997, виданого Виконкомом Олександрійської міської ради народних депутатів.

Оскільки , вказане свідоцтво свідчить про те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 11).

Посилання позивача на рішення Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 18.11.1999 ,як на доказ того, що відповідач ОСОБА_2 не має відношення до спірної квартири є необгрнутованими, оскільки дане рішення суду не впливає на дійсність чи недійсність свідоцтва про право власності на житло, видане згідно із розпорядженням від 14 січня 1997 року № 10580, зареєстроване Олександрійським КМБТІ 15.01.1997 року за № 9433/66.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду першої інстанції при розв`язанні спору.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

06.12.2021 складено постанову.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді Л.М.Дьомич

О.А. Письменний