Справа № 454/2752/19 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/811/610/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2021 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування втраченого заробітку у зв`язку із втратою працездатності,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Міністерства внутрішніх справ України, за рахунок коштів Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України, втрачений заробіток за період з 01.09.2017 року по 31.10.2019 року в розмірі 30934 грн. 67 коп. із збільшенням вказаної суми на момент ухвалення судового рішення, у зв`язку із втратою (зменшенням) професійної працездатності внаслідок заподіяних йому ОСОБА_2 28.08.2005 року тяжких тілесних ушкоджень при здійсненні ним функцій представника влади на посаді дільничного інспектора міліції Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 28.08.2005 року дільничний інспектор міліції Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_2 із застосуванням табельної зброї спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження, за що був засуджений вироком Сокальського районного суду від 12.06.2013 року за ч.3 ст.365, ч.1 ст.121 КК України.

Згідно із судово-медичними висновками, які є в матеріалах кримінального провадження, після вогнепального поранення, в нього було виявлене сліпе вогнепальне поранення лівого стегна, відкритий відламковий перелом верхньої третини лівої стегнової кістки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

На момент заподіяння йому тілесних ушкоджень, він працював гірником підземним на дільниці конвеєрного транспорту на шахті «Лісова» ДП «Львіввугілля» і через спричинення вогнепального поранення йому присвоєно другу групу інвалідності, а згодом, третю групу інвалідності.

На підставі висновку лікарської комісії, у зв`язку із вказаним травмуванням та втратою працездатності його звільнено з роботи наказом №184-к від 28.12.2005р. у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджав продовженню даної роботи.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 02.08.2018 року у справі №454/2178/17, яке набрало законної сили, з Міністерства внутрішніх справ України на його користь стягнуто втрачений заробіток за період з 15.12.2005 року по 31.08.2017 року в розмірі 300076 грн. 40 коп. При цьому, суд виходив із відкорегованого середнього заробітку станом на день ухвалення рішення в розмірі 7167 грн. 44 коп.

Після ухвалення вказаного рішення суду, згідно довідки Шахти «Лісова», коефіцієнт росту тарифних ставок гірника підземного 3-го розряду дільниці конвеєрного транспорту з 21.08.2017 року по 01.09.2019 року складає 1,66.

З урахуванням вказаного коефіцієнту, його відкоригована заробітна плата, починаючи з 01.09.2017 року складає 11897,95грн. (7167 грн. 44 коп. * 1,66), а ступінь втрати професійної працездатності з 01.07.2015 року йому встановлено 10%.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 17 листопада 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України за рахунок коштів Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток у зв`язку із втратою (зменшенням) професійної працездатності за період з 01.09.2017 року по 01.11.2020 року в розмірі 45212 грн.

Додатковим рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 13 січня 2021 року стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України в дохід держави 384 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач Міністерство внутрішніх справ України, просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Свої доводи апелянт обгрунтовує тим, що Міністерство внутрішніх справ України є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки ОСОБА_2 не проходив службу в апараті МВС України і, як наслідок, не перебував у трудових (службових) відносинах з відповідачем у справі, що встановлено вироком Сокальського районного суду Львівської області від 12.06.2013 року, тому належним відповідачем за вимогами позивача має бути Головне управління МВС України, яке є самостійною юридичною особою.

07.10.2021 року позивач ОСОБА_1 надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апелянта.

Позивач звертає увагу, що судами, в тому числі судом касаційної інстанції в справі №454/2178/17 за його позовом до МВС України, Державної казначейської служби України про відшкодування заробітку у зв`язку із втратою працездатності внаслідок злочину за період з 15.12.2005 року по 31.08.2017 року вже встановлено, що відповідальність за злочинні дії ОСОБА_2 відносно нього повинно нести Міністерство внутрішніх справ України, а співвідповідачем має бути Державна казначейська служба України, залучення чи не залучення до участі в справі якої в такій категорії справ не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, яким є держава, як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 16.11.2021 року, є дата складення повного судового рішення 26.11.2021 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2013 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 28.08.2005 року у дворі будинку АДРЕСА_1 , здійснюючи функції представника влади на посаді дільничного інспектора Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській області, маючи спеціальне звання капітана міліції та виконуючи свої службові обов`язки з охорони громадського порядку, внаслідок незаконного застосування табельної зброї, спричинив ОСОБА_1 вогнепальне поранення, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Згідно висновку експерта (комісійної судово-медичної експертизи) №118 від 17.07.2015 року, ОСОБА_3 28.08.2005 року отримав вогнепальне (кульове) поранення лівого стегна з відкритим багатоуламковим переломом лівої стегнової кістки.

Внаслідок вогнепального поранення ОСОБА_3 в період з 15.12.2005 року по 01.01.2008 року був визнаний інвалідом ІІ групи і згідно з п.108 Наказу №238 мав 60% стійкої втрати професійної працездатності. В період з 10.01.2008 року по 01.02.2009 року він був визнаний МСЕК інвалідом ІІ групи і йому встановлено 40% стійкої втрати професійної працездатності згідно з п.109 «а» та п.6 «б» Наказу №238. При обстеженні МСЕК ОСОБА_4 30.01.2009 року встановлено діагноз: «Консолідований вогнепальний перелом лівої стегнової кістки в середній третині. Післятравматичний остеомієліт лівої стегнової кістки в стадії стійкої ремісії. Післятравматична лівобічна невропатія малогомілкового нерву». З цього приводу він більше не був визнаний інвалідом, проте, за наслідками перенесеної травми у період з 30.01.2009 року до червня 2015 року у нього стійка втрата професійної працездатності становила 15% згідно з п.110 та п.6 «а» Наказу №238.

При обстеженні потерпілого членами комісії на даний час встановлено, що за наслідками перенесеної травми у гр. ОСОБА_4 має місце стійка втрата професійної працездатності в розмірі 10% згідно з п.12.5 таблиці №9 Наказу №420 МОЗ від 05.06.2012 року. У комісії немає медичних даних для визначення терміну часу відносно алгоритму зміни відсотків втрати працездатності на майбутнє.

Незалежна профспілка гірників шахти «Лісова» надала згоду на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з невідповідністю його стану здоров`я виконуваній роботі, що стверджується витягом з протоколу №13 від 22.12.2005 року.

Наказом №184-к від 28.12.2005 року ОСОБА_1 звільнено з посади гірника підземного ДКТ з 15.12.2005 року у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 02 серпня 2018 року, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року та постановою Верховного Суду від 05 листопада 2020 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України за рахунок коштів Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 300076 грн. 40 коп. втраченого заробітку через втрату (зменшення) його професійної працездатності за період з 15.12.2005 року по 31.08.2017 року, а також 2279 грн. 64 коп. витрат на придбання ліків.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у заподіянні ОСОБА_1 тяжкого тілесного ушкодження, що стало причиною втрати (зменшення) його професійної працездатності та звільнення його у зв`язку з цим з роботи встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, а тому суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Доводи апелянта про те, що Міністерство внутрішніх справ України є неналежним відповідачем за позовними вимогами позивача, є безпідставними, оскільки позивач уже звертався з аналогічними позовними вимогами до Міністерства внутрішніх справ України, але за інший період обрахунку втраченого заробітку, і Верховним Судом у постанові від 05 листопада 2020 року (справа №454/2178/17) підтверджено правильність визначення кола відповідачів у такій категорії справ, з посиланням на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі №242/4741/16-ц (провадження №14-515цс19), про те, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Таким чином, у колегії суддів немає правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, та немає підстав для висновку про допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 26 листопада 2021 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич