Житомирський апеляційний суд
Справа №275/778/20 Головуючий у 1-й інст. Миколайчук П. В.
Категорія 29 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №275/778/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про припинення іпотеки

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Миколайчука П.В. у смт. Брусилові,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк» або банк). Просив припинити договір іпотеки від 13 березня 2008 року, посвідчений нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Житомирської області Отрищенко О.В., із предметом іпотеки: житловий будинок загальною площею 61,80 кв.м та земельна ділянка загальною площею 0,60 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; вилучити з Державного реєстру іпотек запис про вищевказаний договір іпотеки; вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження предмету іпотеки.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 13 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №ZRCWGK00004277. Із метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач, укладений договір іпотеки, відповідно до п.35.3 якого предметом іпотеки є житловий будинок загальною площею 61,80 кв.м та земельна ділянка загальною площею 0,60 га, які належать йому на праві власності та розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 02 березня 2012 року в справі № 2-430/11 у рахунок погашення заборгованості в сумі 54 465,82 дол. США звернуто стягнення на житловий будинок та земельну ділянку, які є предметом іпотеки, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом із іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Проте, предмет іпотеки відповідачем не був виставлений на прилюдні торги, а натомість банк звернувся до суду із іншим позовом - про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2016 року в справі № 759/16845/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 13 березня 2008 у сумі 112 993,57 дол. США, при цьому вартість предмета іпотеки не було враховано. Посилаючись на положення ст.17 Закону України «Про іпотеку» та правову позицію, висловлену Верховним Судом України у справі № 6-222цс15, позивач наполягає на тому, що банк за умовами договору обрав спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, але за власним розсудом предмет іпотеки на продаж не запропонував та звернувся до суду з іншим позовом, чим порушив його права на законне очікування прийняття предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості та штучно збільшив заборгованість за кредитним договором. За таких обставин вважає, що відмова банку від погашення заборгованості за рахунок отримання іпотеки порушило принцип рівності прав та обов`язків кредитора і боржника. За умовами кредитного договору він ( ОСОБА_1 ) мав право очікувати погашення заборгованості за рахунок предмета іпотеки до спливу строку дії кредитного договору, а тому, враховуючи, що строк дії договору іпотеки закінчився 14 березня 2018 року, вважає, що іпотека припинилася.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 у задоволенні позову до ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що інформація щодо проведення чи не проведення прилюдних торгів із реалізації предмета іпотеки, виконання рішення суду від 02 березня 2012 року, причини та підстави звернення до Києво-Святошинського районного суду Київської області та до нотаріуса для вчинення виконавчого напису банком не надана. Разом із тим, відповідач, не зважаючи на наявність рішення суду від 02 березня 2012 року щодо можливого погашення заборгованості за кредитом шляхом звернення на предмет іпотеки, звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області, а також до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. На думку скаржника, банк фактично самостійно відмовився від іпотеки, прийнявши для себе рішення захищати свої права іншим шляхом. Вважає, що банк порушив його права як боржника на законне очікування прийняття предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості та штучно втричі збільшив заборгованість за основним зобов`язанням. Ураховуючи відкриті виконавчі провадження за рішенням Києва-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2016 року в справі №759/16845/14-ц та за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського округу Швець Р.О. від 31 жовтня 2017 року, іпотека втратила своє значення як забезпечення виконання кредитного договору. Крім того, строк дії договору іпотеки закінчився 14 березня 2018 року. Також при обґрунтуванні позову було здійснено посилання на правовий висновок ВСУ у постанові від 07 жовтня 2015 року в справі №6-222цс15, але суд першої інстанції зазначив про помилковість такого посилання у зв`язку із нетотожністю правовідносин у даній справі та справі №6-222цс15, що є припущенням.

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до частини першої ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 13 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №ZRCWGK00004277, за умовами якого позивач одержав кредит у розмірі 36 100 дол. США, який зобов`язався повернути згідно з графіком до 12 березня 2018 року (а.с.6-8).

За змістом п.6.1 кредитного договору сторони домовилися, що даний договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

Із метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, тобто основного зобов`язання, між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (іпотекодержатель), правонаступником якого є відповідач, укладений договір іпотеки, відповідно до п.35.3 якого предметом іпотеки є житловий будинок загальною площею 61,80 кв.м та земельна ділянка загальною площею 0,60 га, які належать йому на праві власності та розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-11). Також у п.30 договору іпотеки прописано, що договор діє до повного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитом договором.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 02 березня 2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно та виселення з житлового будинку задоволений частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13 березня 2008 року в сумі 54 465,82 дол. США звернуто стягнення на будинок загальною площею 61,80 кв.м та земельну ділянку загальною площею 0,60 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» із укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом із іншою особою-покупцем, із отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (справа №2-430/11). В частині позовної вимоги про виселення відмовлено за безпідставністю (а.с.14-15).

У матеріалах справи відсутні докази реалізації предмета іпотеки шляхом звернення на нього стягнення.

У подальшому рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2016 року (справа №759/16845/14-ц) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПиватБанк» заборгованість за кредитом договором від 13 березня 2008 року в суму 112 993,57 дол. США (еквівалент 1 509 594,06 грн.) та витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн. (а.с.16-17).

Окрім того, виконавчим написом, вчиненим 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» неплачену в строк за кредитним договором 13 березня 2008 року заборгованість у сумі 115 662,76 дол. США (еквівалент 2 995 665,48 грн.), яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 31 521,38 дол. США; заборгованості за процентами в сумі 20 379,26 дол. США; заборгованості з комісії в сумі 762,12 дол.США та заборгованості з пені в сумі 63 000 дол.США (а.с.87).

Постановою Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від 15 червня 2017 року відкрито виконавче провадження №54138607 із виконання виконавчого листа №759/16845/14-ц, виданого 06 січня 2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 1 513 248,06 грн. (а.с.86), а постановою Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від 11 січня 2018 року відкрито виконавче провадження №55500793 із виконання виконавчого напису №17526, виданого 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у сумі 2 995 665,48 грн. (а.с.87).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання.

У апеляційній скарзі помилково ототожнені поняття «строк виконання зобов`язання» та «строк дії кредитного договору». Строк виконання зобов`язання дорівнює строку прописаному в договорі повернення кредиту та сплаті процентів за користування тілом кредиту, а строк дії кредитного договору пов`язується із повним виконанням зобов`язань за кредитним договором. У разі неналежного виконання зобов`язання строк його виконання не збігається із строком дії договору.

Згідно з умов договору іпотека діє до повного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитом договором. Кредитний договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Доказів виконання позивачем основного зобов`язання суду не надано.

Наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке при невиконаному зобов`язанні не можна вважати подвійним стягненням та наявність виконавчого напису не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки, оскільки відсутні докази виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, тобто основним зобов`язанням.

Отже, відсутні докази припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії договору іпотеки.

Також відсутні докази реалізації предмета іпотеки банком на підставі рішення Брусилівського районного суду від 02 березня 2012 року.

Банк права власності на предмет іпотеки не набув. Договір іпотеки не визнаний у

судовому порядку недійсним, а тому його дійсність презюмується. Предмет іпотеки не знищений.

Із огляду на викладене вище апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для визнання іпотеки припиненою у судовому порядку.

Вищевикладеним спростовуються всі доводи апеляційної скарги та додаткового обґрунтування вони не потребують окрім лише одного, що Верховний Суд України у постанові від 07 жовтня 2015 року в справі №6-222цс15 висловив правовий висновок за інших обставин, коли банк не скористався передбаченим ст.49 Закону України «Про іпотеку» правом на придбання предмета іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна за результатами других прилюдних торгів. У даному випадку прилюдні торги не проводилися та банку у встановленому законом порядку не пропонувалося залишити предмет іпотеки за собою у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Оскільки основне зобов`язання не виконано, то іпотека не припинилася, а доводи апеляційної скарги є надуманими та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 15 лютого 2021 року.