Постанова

Іменем України

10 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 759/5338/18

провадження № 61-20733св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів : Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Голуб С. А., Ігнатченко Н. В., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 подав позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивований тим, що позивач з 24 грудня 2011 року по 06 січня 2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Шлюбний договір між подружжям не укладався.

Під час перебування у шлюбі за спільні кошти позивач та відповідач придбали однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 54,6 кв.м.

В добровільному порядку сторони не можуть вирішити питання щодо розподілу майна.

Позивач просив поділити майно, яке знаходиться у спільній сумісній власності сторін наступним шляхом:

визнати право власності за ОСОБА_1 на частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 1/2;

визнати право власності за ОСОБА_2 на частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 1/2.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що грошові зобов`язання за договором за придбання квартири АДРЕСА_1 (спірна квартира) відповідачем виконані за рахунок коштів, які були нею отримані внаслідок продажу її квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належала їй на праві приватної власності. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним до шлюбу. Кошти, які були набуті до шлюбу, або одержані під час шлюбу за реалізоване майно, яке належало одному з подружжя до шлюбу. Кошти, одержані від реалізації такого майна, (будинку, квартири), які належали одному із подружжя до шлюбу одним із подружжя, є особистою приватною власністю. Тому спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідачем не надано доказів, які спростовують презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. Відповідач не надала доказів наявності у неї доходу, або її особистих коштів для погашення кредиту, і не спростувала доводів позивача про те, що протягом спільного проживання відповідач не працювала і не мала самостійного доходу для погашення кредиту.

Позивач, спростовуючи доводи відповідача про самостійну купівлі нею квартири за особисті кошти, надав докази, що кошти сплачувались із сімейного бюджету та надав докази внесення ним коштів до сімейного бюджету, достатніх для погашення кредиту.

Позивачем доведено наявність у нього в період спільного проживання доходу та його участь в погашенні кредиту за квартиру, що спростовує доводи відповідача про те, що квартира АДРЕСА_2 є її особистою приватною власністю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_3., у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року, залишити в силі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач протягом розгляду справи змінив підстави позову, які не довів. Позивач, надаючи суду відповідь на відзив, визнав придбання спірної квартири за рахунок коштів, отриманих відповідачем від продажу попередньої квартири, але апеляційний суд не звернув уваги на цей доказ. Зроблені судом апеляційної інстанції висновки не відповідають дійсним обставинам, які підтверджені належним та допустимими доказами. Висновок суду апеляційної інстанції відносно того, що позивач вносив кошти до сімейного бюджету і саме за рахунок сімейного бюджету виконувались зобов`язання за кредитним договором, а відтак спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя, є хибним. Квартира АДРЕСА_2 була придбана за особисті кошти відповідача. Кошти, отримані від продажу цієї квартири, відповідач спрямувала на придбання спірної квартири. Апеляційний суд не встановив належно обставини справи та ухвалив судове рішення на підставі копій документів, які відповідач ставив під сумнів.

Позиція інших учасників справи

У грудні 2019 року позивач надав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду без змін.

Відзив мотивований тим, що будь-яких доказів використання коштів, які були отримані відповідачем від продажу квартири АДРЕСА_2 на купівлю спірної квартири відповідачем не надано. Відповідач протягом шлюбу не мала доходів, а сім`я утримувалася за рахунок позивача. Для купівлі квартири АДРЕСА_2 відповідачем були використані кредитні кошти, більшу частину яких разом із відсотками було погашено у період перебування сторін у шлюбних відносинах.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі, витребувано справу № 795/5338/18 з суду першої інстанції, у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року відмовлено.

У січні 2020 року справа № 795/5338/18 надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає доводи, викладені у касаційній скарзі, з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 24 грудня 2011 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

06 січня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

22 листопада 2007 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу купила квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Загальна вартість квартири склала 429 250 грн, що є еквівалентом 85 000,00 доларів США по курсу НБУ на день підписання договору.

Кошти на придбання квартири за договором від 22 листопада 2007 року у розмірі 50 000 доларів США були надані відповідачу її матір`ю - ОСОБА_5 , а також у розмірі 35 000 доларів США були отримані відповідачем у кредит за кредитним договором від 22 листопада 2007 року № ML-003/278/2007. Зазначений кредит був погашений відповідачем достроково 07 червня 2013 року.

29 липня 2013 року відповідач продала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за 559 510 грн.

01 серпня 2013 року відповідач уклала договір про створення резерву активів (нерухомості) для обміну на облігації № НБ-1180 від 01 серпня 2013 року та у подальшому 15 травня 2014 року уклала договір міни № НБ-1180/1 від 15 травня 2014 року майнових прав в обмін на цінні папери. Згідно довідки ПрАТ «Національна будівельна компанія» від 29 травня 2014 року ОСОБА_2 придбала на вторинному ринку Лот облігацій в розмірі 596 200 шт. В обмін зазначеного Лоту облігацій ОСОБА_2 передані майнові права на квартиру АДРЕСА_1 вартістю 420 420 грн. Оплата була проведена в повному обсязі, претензії до інвестора відсутні.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 червня 2014 року однокімнатна квартира загальною площею 54,6 кв.м., житловою площею 14,7 кв.м. за адресою : АДРЕСА_1 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 .

Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексjм.

Суд першої інстанції встановив, що грошові зобов`язання за договором за придбання квартири АДРЕСА_1 (спірна квартира) відповідачем виконані за рахунок коштів, які були нею отримані внаслідок продажу її квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належала їй на праві приватної власності, а тому спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача.

За таких обставин, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову. Натомість апеляційний суд, безпідставно вдався до переоцінки доказів, та скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду прийнята без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 413 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року скасувати.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року залишити в силі.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасована постанова Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук