КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №364/91/21 Головуючий у І інстанції Моргун Г.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегія суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Київської області від 16 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Укрзалізниця», Страхова компанія «Раритет» про стягнення нарахованих, але невиплачених грошових коштів та захисту прав споживачів в страхових відносинах,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року позивач звернувся до суду першої інстанції в вказаним позовом, посилаючись на те, що позивач перебуває на обліку у виробничому підрозділі вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія», як непрацюючий пенсіонер. Відповідно до колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ВП вагонна дільниця ст. Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» непрацюючим пенсіонерам надається матеріальна допомога в розмірі 15 гривень на місяць, як часткова компенсація витрат на опалення, або одноразово 180 гривень на рік. Позивачу за 2017, 2018 рік було нараховано та виплачено 180 гривень такої допомоги. Щомісячно ОСОБА_1 нараховується медична страховка як непрацюючому пенсіонеру по 62,11 гривень, яка перераховується страховій компанії «Раритет».

За зверненням позивача Філія «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» останньому було надано роз`яснення щодо грошових нарахувань позивачу в період з 2017 по 2019 року, відповідно до якого останній щомісячно отримує 15 гривень, як часткову компенсацію витрат на опалення та йому надається матеріальна допомога на добровільне медичне страхування в розмірі 600 гривень на рік. Однак, позивач не бажає отримувати таку допомогу.

На підставі викладеного в позові просив суд першої інстанції визнати недійсним генеральний договір добровільного медичного страхування № 09-2011/47 ПЗ/НВС-118042/НЮ та додаткову угоду до нього в частині надання послуг позивачу; зобов`язати відповідача Філію «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» припинити нараховувати матеріальну допомогу на добровільне медичне страхування.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 16 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що ВП вагонна дільниця ст. Київ-Пасажирський при укладанні колективного договору не надала позивачу примірник договору, відповідно до якого визначено вищезгадані умови.

Позивач неодноразово звертався з проханням роз`яснення йому чіткого порядку відрахування його коштів на рахунок Страхової компанії «Раритет» на добровільне медичне страхування, яким не користується, до директора філії «Пасажирська компанія» , однак ВП вагонна дільниця ст. Київ - Пасажирський постійно та неодноразово ігнорувала його листи з проханням надати такі договори та надати роз`яснення.

Окрім того, в доводах апеляційної скарги зазначає, що колективний договір, як вбачається з листів-відповідей, було укладено саме з філією «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця». Однак, і колективний договір позивач теж не підписував, доказів протилежного представниками відповідачів надано не було.

З урахуванням того, що всі листи відповіді ОСОБА_1 надавалися саме філією «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», то очевидно що позивач визначив одним із відповідачів по справі саме дане підприємство. Доказів, що філія «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» не є юридичною особою, даний відповідач не надав.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема листів ОСОБА_1 , зроблених на банках та за підписами керівництва філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» та враховуючи, що саме з цим відповідачем було складено колективний договір зрозуміло, що ОСОБА_1 не міг знати, що вони не є юридичною особою на дату подання позову до суду .

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах строку наданого судом апеляційної інстанції на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від АТ «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський Філія «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Додатково у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким в повній мірі і всебічно з`ясовані всі обставини справи, вірно застосовані норми, що регулюють правовідносини, що склались між сторонами.

Апеляційна скарга є необґрунтованою і доводи, що зазначені в ній, не мають законодавчого підґрунтя і ніяким чином не спростовують зміст оскаржуваного рішення.

До того ж, колективний договір розміщено у приміщенні Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський на стендах, у вільному доступі для працівників Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський. При цьому, чинним законодавством України не передбачено обов`язку роботодавця ознайомлювати непрацюючих пенсіонерів з умовами колективного договору.

Також, представником АТ «Укрзалізниця» разом з поданням відзиву на позовну заяву, для суду, додавалася належним чином завірена копія колективного договору виробничого підрозділу Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський.

Щодо твердження позивача про те, що суду не надано доказів того, що філія «пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» не є юридичною особою, то представником акціонерного товариства «Українська залізниця», разом з поданням відзиву на позовну заяву в підтвердження того, що філія «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» не є належним відповідачем по справі було додано: Витяг з Єдиного державного реєстру та належним чином завірену копію Положення про філію «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця».

На підставі викладеного у відзиві, просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник ОСОБА_1 адвокат Безугла І.С. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила суд її задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши учасників справи, доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював, а в даний час перебуває на обліку у виробничому підрозділі Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця як непрацюючий пенсіонер починаючи з 2005 року. Відповідно до колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Вагонної дільниці, надається медична допомога за рахунок коштів Південно-Західної залізниці як страхувальника на умовах договору - пенсіонерам - залізничникам.

Відповідно до колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ВП вагонна дільниця ст. Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» непрацюючим пенсіонерам надається матеріальна допомога в розмірі 15 гривень на місяць, як часткова компенсація витрат на опалення, або одноразово 180 гривень на рік.

Позивачу за 2017 - 2018 роки було нараховано та виплачено 180 гривень такої допомоги.

Щомісячно ОСОБА_1 нараховується медична страховка як непрацюючому пенсіонеру, яка перераховується страховій компанії «Раритет».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що належним відповідачем є Акціонерне товариство «Українська залізниця» в той час як визначений позивачем відповідач Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» є відокремленим підрозділом АТ «Українська залізниця» та не може нести будь-яку відповідальність та бути самостійним учасником справи у даному випадку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина 2 ст. 16 ЦК України визначає захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до чч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом.

Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу.

Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції позивач звертаючись до суду з даним позовом зазначив, що одним із відповідачів є саме Філія «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», яка згідно з наданим суду Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не є самостійним структурним підрозділом, а тому не може бути самостійним учасником справи.

Щодо твердження скаржника про те, що суд першої інстанції встановивши неналежність відповідача повинен був самостійно замінити належним відповідачем є безпідставним та необґрунтованим, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Оскільки сторона позивача, якій було роз`яснено судом про те, що філія не є належним відповідачем у справі, не скористалась наданим їй процесуальним правом подати клопотання про заміну неналежного відповідача, то суд першої інстанції позбавлений процесуальної можливості з власної ініціативи вирішувати питання про заміну неналежного відповідача належним.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції було ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 16 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Укрзалізниця», Страхова компанія «Раритет» про стягнення нарахованих, але невиплачених грошових коштів та захисту прав споживачів в страхових відносинах залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: