ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/538/21 Справа № 203/2320/19 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2020 року у цивільній справі за позовом Підприємства об`єднання громадян «Дніпровське учбово-виробниче підприємство Українського товариства глухих» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за проживання у гуртожитку,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2019 року Підприємство об`єднання громадян «Дніпровське учбово-виробниче підприємство Українського товариства глухих» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що мешканцям жилого будинку АДРЕСА_1 , балансоутримувачем якого він є, регулярно надає відповідні послуги.

У гуртожитку мешкає, зокрема, ОСОБА_1 , однак, послуги не оплачує, в результаті чого утворилася заборгованість, яку вона в добровільному порядку погасити не бажає.

У зв`язку з чим, позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за проживання у гуртожитку в сумі 35 418, 14 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2020 року задоволено позов Підприємства об`єднання громадян «Дніпровське учбово-виробниче підприємство Українського товариства глухих» та стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за проживання у гуртожитку в сумі 35 418, 14 грн.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за проживання у гуртожитку.

Позивач, відповідно до ст. 360 ЦПК України, подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що у кімнаті АДРЕСА_2 , балансоутримувачем якого є позивач, зареєстровано відповідачку (а.с. 16).

Позивач регулярно надає відповідачці відповідні житлово-комунальні послуги, проте остання плату за користування вказаними послугами вносить неналежно, у зв`язку з чим, станом на 01 червня 2019 року, утворилася заборгованість в сумі 35 418,14 грн, розрахована у відповідності із встановленими тарифами (а.с.а.с. 7, 8, 11, 36 40).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки відповідачка порушує зобов`язання з оплати за проживання у гуртожитку, вимоги позивача про стягнення з неї заборгованості підлягають до задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 24 червня 2004 року №1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно з пунктом 1 статті 5 цього ж Закону житлові послуги це послуги з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

За правилами, встановленими пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК) зобов`язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред`являються.

В своїй апеляційній скарзі відповідачка та її представник ОСОБА_2 посилаються на те, що ОСОБА_1 частково здійснювала оплату за проживання в гуртожитку, а тому заборгованість за проживання у гуртожитку та житлово-комунальні послуги також є значно меншою, а тому судом першої інстанції необґрунтовано задоволено позовні вимоги в повному обсязі.

Проте, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянтів, оскільки будь-яких доказів для підтверждення своїх заперечень та спростування заявлених позивачем вимог ні до суду першої ні до апеляційної інстанції не було надано, тоді як відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки, відносини між сторонами даної справи виникли у процесі надання позивачем послуг відповідачу, а тому зобов`язання за ними повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами норм чинного законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова