Провадження №2/523/4287/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 та просить встановити факт проживання з спадкодавцем матір`ю ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

В обгрунтування своїх вимог позивач вказала на те, що після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається з двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,5 кв. м, житловою 30 кв.м. Вона є спадкоємицею першої черги. За життя матері проживала разом з нею, займалася похованням , спадщину прийняла в своє володіння та користування ,залишилася в ній проживати . Після звернення до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено через пропуск строку для подання заяви. Крім того, в неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу на квартиру.

30.09.2021 р. провадження у справі відкрито після усунення недоліків визначених в ухвалі судді від 05.07.2021 р. . Визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

13.10.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач в засідання не з`явився надав заяву про визнання позову та слухання справи в його відсутності .

Заслухавши позивача та свідка, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , актовий запис про народження №455 від 27.03.1964 р. складений приморським р/б ЗАГС м. Одеса.

27.07.1956 р. батьки позивачки одружилися.

15.04.1986 р. позивачка ОСОБА_1 розірвала шлюб з ОСОБА_6 та залишилася прізвище « ОСОБА_7 », про що складено актовий запис №244 ЗАГС Приморського району м.Одеса.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_3 , актовий запис 8126 складений 08.08.2016 р. Одеським міським ВДРАЦС ГТУЮ в Одеській області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік ОСОБА_3 , та батько позивачки - ОСОБА_5 , актовий запис №26 складений 05.01.2002 р. відділом РАГС.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 01.10.2002 р. №931/02 виданого Управлінням з питань розподілу та реалізації житла виконавчого комітету ради ОСОБА_8 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Допитана в суді свідок ОСОБА_9 , яка є сусідкою позивачки підтвердила її проживання разом з матірю, доглядала її і допомогала по господарству матері.

Згідно листа Суворовської державної нотаріальної контори у м.Одесі від 11.10.2021 р. спадкові справи до майна ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не заводилися.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

У відповідності до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до загальних норм закріплених в ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Приписами ст.1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч.І ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1,3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верхового суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Судом враховано правову позицію, викладену в Постанові Верховного Суду від 10.04.2020р. по справі № 729/879/17.

Таким чином, судом встановлено, що позивач проживала зі спадкодавцем, тому спадщину після смерті матері прийняла у встановленому законом порядку.

Відповідно ч.1 ст.46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії, мають право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Пленум ВСУ в постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно.

У п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 зазначено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник має право пред`явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На теперішній час позивач не може в повній мірі використати свої права власника та спадкоємця, оскільки оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, а саме, оригінал свідоцтва втрачений.

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 правомірні, ґрунтуються на нормах ст. 392 ЦК України, які регулюють виниклі правовідносини, оскільки позивач втратила оригінал документу, який підтверджує право власності на квартиру, приймаючи до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача є обгрунтованими, тому підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документу унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Керуючись ст.ст.12,13,76,81,89, 258-259,263-265,273, 354,355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) однією сім`єю з матір`ю ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 з 2002 року по день смерті матері, до ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Визнати право власності за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 інн: НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя

Повне рішення складено 12.11.2021 р.