ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

12 лютого 2021 року

м. Харків

справа № 619/4933/20

провадження № 22-ц/818/2425/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 26 січня 2021 року, по справі за позовом представника ОСОБА_2 - адвоката Гринишина Євгенія Васильовича до ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 26 січня 2021 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та моральної шкоди до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

На зазначену ухвалу суду першої інстанції 02 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали оскарження ухвали, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 26 січня 2021 року повернути, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 353 ЦПК України встановлений вичерпний перелік ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду.

Зі змісту вказаної статті не вбачається, що ухвали суду першої інстанції щодо відмови у прийнятті зустрічного позову можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Також, не передбачено оскарження такої ухвали і статтею 193 ЦПК України

Частиною 5 статті 357 ЦПК України передбачено перелік підстав, за якими апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції.

Зокрема, пунктом 4 частини 5 статті 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободі протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Згідно з пунктом «d» статті 5 Рекомендацій (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо введення в дію та поліпшення функціонування систем і процедур оскарження у цивільних і торговельних справах від 7 лютого 1995 року для забезпечення того, щоби суд апеляційної інстанції розглядав лише вагомі питання, державам слід відтермінувати реалізацію права на оскарження з низки проміжних питань до подання основної скарги у справі.

Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі (зокрема, права на апеляційне оскарження ухвал про відмову у прийнятті зустрічного позову), до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року, справа № 219/10010/17, провадження № 14-190 цс 19; ухвалах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року, справа №641/5461/18, провадження № 61-49021ск18; від 28 січня 2019 року, справа №149/598/18, провадження №61-48747ск18; від 01 липня 2019 року, справа 3753/18694/18, провадження №61-11527ск19, постановах від 22 січня 2020 року у справі № 931/643/19, провадження № 61-19556 св 19, від 13 квітня 2020 року у справі № 661/1609/19, провадження № 61-12671св19.

З огляду на те, що учасник справи не позбавляється права доступу до суду з апеляційною скаргою на ухвалу, яку не можна оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення щодо суті спору, оскільки має можливість її оскаржити разом з таким рішенням, передбачені процесуальним законом обмеження права на апеляційне оскарження ухвали про відмову у прийнятті зустрічного позову не нівелюють для учасника справи можливість доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ настільки, щоби завдати шкоди самій суті цього права.

Оскаржувана ухвала про відмову у прийнятті зустрічного позову не перешкоджає реалізації його права на звернення за судовим захистом шляхом пред`явлення самостійного позову, тому підстав для відкриття апеляційного провадження у справі не вбачається.

Оскільки ОСОБА_1 оскаржує ухвалу суду щодо відмови у прийнятті зустрічного позову, яка не оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 26 січня 2021 року повернути ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 353, п.4 ч.5 357 ЦПК України

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 26 січня 2021 року, по справі за позовом представника ОСОБА_2 - адвоката Гринишина Євгенія Васильовича до ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню - повернути заявнику.

Матеріали цивільної справи за позовом представника ОСОБА_2 - адвоката Гринишина Євгенія Васильовича до ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню - повернути до Дергачівського районного суду Харківської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Н.П. Пилипчук

Судді: О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова