Справа № 283/289/18
Провадження №2/283/5/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2021 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Тимошенка А.О.,

за участю:

секретарів Даниленко Л.Г., Кравець Л.Ю., Галицької В.В.,

представників позивача Шутого Є.А., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника Малинської міської ради Житомирської області Реуса Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Малинська міська рада Житомирської області та ОСОБА_6 , про визнання заповіту недійсним,-

встановив:

ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5 в якому просить визнати заповіт, посвідчений секретарем Луківської сільської ради Малинського району Житомирської області Лось А.О., реєстраційний № 41, недійсним (Т.1, а.с. 4-12).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та пояснила, що 30.12.2014 року секретар Луківської сільської ради Малинського району Житомирської області Лось А.О. посвідчила від імені ОСОБА_7 заповіт на користь ОСОБА_5 відповідно до якого спадкодавець заповідав відповідачу земельну ділянку площею 1,7005 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Луківської сільської ради Малинського району Житомирської області і належала ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 . В заповіті вказано, що він прочитаний вголос заповідачем і ним же підписаний. Однак ОСОБА_7 не міг прочитати заповіт, оскільки мав дуже поганий зір. Крім того, згідно висновку почеркознавчої експертизи, підпис в заповіті виконаний не ОСОБА_7 , а іншою особою. За таких обставин даний заповіт належить визнати судом недійсним.

Представник відповідача та представник ОСОБА_6 в судове засідання для розгляду справи по суті не з?явились. На підготовчому судовому засіданні представник відповідача позов не визнав. В останньому судовому засіданні, яке було призначене на 9 годину 30 хвилин 02.12.2021 року, представник позивача бажав взяти участь в режимі відеоконференції, але до 10 години 40 хвилин на зв`язок не вийшов.

Представник Малинської міської ради Житомирської області в судовому засідання пояснив, що судово-медична на судово-почеркознавча експертизи не свідчать про те, що заповіт належить визнати недійсним. Він відповідає всім вимогам, які пред`явлені до нього законодавством, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити (Т.2, а.с. 163-165).

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві помер ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т.1, а.с. 13). 30.12.2014 року секретар Луківської сільської ради Малинського району Житомирської області Лось А.О. посвідчила від його імені заповіт, який зареєстрований на № 41 (Т.1, а.с. 17). Відповідно до цього заповіту ОСОБА_7 заповідав на користь ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 земельну ділянку площею 1,7005 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Луківської сільської ради Малинського району Житомирської області і належала ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (Т.3, а.с. 40, 67). Секретар Луківської сільської ради Малинського району Житомирської області мала право посвідчувати заповіти згідно посадової інструкції (Т.1, а.с. 80-82).

Спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняла його дружина ОСОБА_4 , подавши до нотаріуса заяву про її прийняття (Т.1, а.с. 14, Т.3, а.с. 2-45). Під час оформлення спадщини ОСОБА_4 дізналась про наявність заповіту посвідченого секретарем Луківської сільської ради Малинського району Житомирської області від імені ОСОБА_7 за № 41 (Т.3, а.с. 9, ). В даному заповіті вказано, що до його підписання він прочитаний уголос заповідачем. Згідно висновку експертів з судово-медичної експертизи ОСОБА_7 не міг самостійно прочитати текст заповіту у зв?язку з поганим зором (Т.1, а.с. 30-32, 231-235). Однак суд вважає, що дана обставина не є підставою для визнання заповіту недійсним.

В той же час у справі була проведена почеркознавча експертиза, оскільки позивач вважала, що ОСОБА_7 не міг поїхати з місця останнього його проживання, а саме: з м. Києва в с. Луки Малинського району Житомирської області для посвідчення заповіту, так як він тяжко хворів і погано пересувався. Дані обставини підтверджуються довідкою про проживання ОСОБА_7 в м. Києві (Т.3, а.с. 10) та медичною картко в якій вказано, що він скаржився на біль у спині та обмеження рухів (Т.1, а.с. 33-34).

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи № 19250/19251/20-32 від 17.09.2020 року підпис від імені ОСОБА_7 у заповіті ОСОБА_7 від 30.12.2014 року, посвідченого секретарем Луківської сільської ради Малинського району Житомирської області за № 41 у рядку «Підпис заповідача____М.Т. Никончук», виконаний не ОСОБА_7 , а іншою особою (Т.2, а.с. 181-189).

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, згідно даної статті ЦК, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (стаття 1234 ЦК України).

За нормою статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Норми статті 1247 ЦК України визначають загальні вимоги до форми заповіту. Так, згідно частини другої цієї статті заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (стаття 1251 ЦК України).

У відповідності до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Обставини, на які посилається позивач, а саме те, що заповіт від імені ОСОБА_7 підписаний іншою особою, свідчить про порушення вимог щодо форми заповіту, що тягне за собою його нікчемність відповідно до ст. ст. 1247, 1257 ЦК України.

В пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розглядуцивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз?яснено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219,

частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає

розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може

пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності

нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового

рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Отже відповідач обрала спосіб захисту, який не відповідає характеру порушення її права, а тому суд відмовляє в задоволенні позову повністю за безпідставністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд не відшкодовує позивачу судові витрати, оскільки йому відмолено в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 141, 207-270 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі ст. ст. 202, 203, 204, 207, 215, 216, 219, 222, 223, 225, 1233, 1234, 1235, 1247, 1251, 1257 Цивільного кодексу України,-

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити повністю за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Малинського районного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений 10.12.2021 року.

Суддя: А. О. Тимошенко