ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

12 лютого 2021 року

м. Харків

справа №643/2530/18

провадження № 22-ц/818/933/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Хорошевського О.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ;

третя особа: ВК «ЖСК «Новобуд-Комфорт»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ВК «ЖСК «Новобуд-Комфорт» про стягнення майнового збитку та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2020 року, постановлене у складі судді Горбунової Я.М.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_3 , третя особа: ВК «ЖСК «Новобуд-Комфорт» про стягнення майнового збитку та моральної шкоди.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Вказує, що її квартира розташована на третьому поверсі десятиповерхового будинку. Квартира АДРЕСА_2 розташована поверхом вище та належить відповідачу по справі ОСОБА_3 25.10.2017 р. відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 із квартири АДРЕСА_2 . Згідно, Акту про залиття, складеного комісією ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт» 25.10.2017 р., та затвердженого головою ВК «ЖЕК «Новобод-Комфорт» залиття сталося через відсутність заглушки в нижній частині радіатора в квартирі відповідача. У звязку з вищевикладеним просила стягнути з відповідача на її користь завдану матеріальну шкоду у сумі 54 301 грн., та компенсацію моральної шкоди у розмірі 15 000 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що акт про залиття був підписаний відповідачем з додатком (доповненнями), в якому відповідач визнав свою вину, тому у суду не було підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Вказує, що відсутність заглушки саме в радіаторі в квартирі відповідача і є наслідковим зв`язком між діями відповідача та наслідками залиття. Вказує, що відповідач в додаткових обґрунтуваннях доданих до матеріалів справи, зазначив, що лише після того, як сторож ОСОБА_4 , перевів вентиля усіх квартир на його поверсі у горизонтальне положення з радіатора опалення в його квартирі почала бігти вода, через що й трапилось залиття квартири позивача - зазначені обставини підтверджують, що система опалення відповідача, була не наповнена теплоносієм. Звертає увагу суду на те, що відповідач відключив систему опалення своєї квартири від централізованого опалення будинку шляхом перекриття вентиля подачі теплоносія в свою квартиру, зазначені обставини відповідач визнав у своєму додатку до Акту про залиття. Вказує, що відсутність заглушки радіатора в останній (тупіковій батареї) квартири відповідача встановлено актом за участю членів комісії: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , при складенні акту про залиття. Зазначає, що актом встановлено, що саме несправність системи опалення в квартирі відповідача, стала причиною залиття. І не має суттєвого значення, хто відкривав вентилі у рамці якщо в радіаторі опалення не було заглушки. Через відсутність заглушки в радіаторі опалення в квартирі відповідача, система опалення перенаповнилася повітрям, тому сусідка, яка живе поряд з відповідачем, через холодні батареї в її квартирі звернулася в ЖЕК, після цього сторожем було перевірено вентилі (відкрито/закрито їх). Зазначає, що висновки суду не відповідають змісту акту про залиття від 25.10.2017 щодо помилкового висновку суду про вибиття заглушки з радіатора опалення в квартирі відповідача високим тиском води, оскільки її в квартирі взагалі не вдалося знайти членам комісії. Вважає, що суд прийшов до помилкового висновку про недостатність доказів та висновків спеціалістів. Частиною другою статті 1166 ЦК передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювана шкоди а також, те, що він повинен довести, що шкоду завдано не з його вини. Зазначає, що відповідно до даних висновку суб`єкта професійної оціночної діяльності ТОВ «Вентто» про розмір матеріального збитку відновлюваного ремонту, який нанесено власнику квартири в результаті залиття, розмір матеріального збитку внаслідок залиття на дату оцінки складає 54301 грн. Вважає, що цей висновок було складено із дотриманням під час здійснення оціночної діяльності вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та нормативно-правових актів з оцінки майна.

ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що його вини в заподіяній шкоді позивачу немає, адже він так само як і позивач постраждав та поніс шкоду через дії третіх осіб внаслідок вини майстра ОСОБА_6 у вигляді недбалого ставлення до своїх службових обов`язків та вини сторожа ОСОБА_4 у вигляді прямої дії, які є працівниками ВК «ЖСК «Новобуд-Комфорт» й трапилось залиття. Саме через розпорядження майстра та дій сторожа по переведенню вентилів квартири АДРЕСА_3 з горизонтального положення у вертикальне було пошкоджене майно та завдано матеріальної шкоди йому та позивачу. Вважає, що між діями цих осіб простежується причинно-наслідковий зв`язок наслідків, які настали. Вказує, що заглушки з батареї, а тим більше батареї ніколи ним не знімалися, самовільного втручання до системи не здійснювалось. Вказує, що свою вину не визнає та не визнавав.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та не надано суду належних доказів, що залиття квартири сталося з вини відповідача, у зв`язку з цим судом не встановлено порушення прав позивача ОСОБА_1 .

Проте такі висновки не відповідають вимогам закону виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с. 6-7).

25.10.2017 р. відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 із квартири АДРЕСА_2 , через відсутність заглушки в нижній частині радіатора, що вбачається з Акту про залиття, складеного комісією ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт» 25.10.2017 р., та затвердженого головою ВК «ЖЕК «Новобод-Комфорт» Щупаченко І.І. (а.с.8).

Так, в акті зазначено, що 25.10.2017 р. майстра ВК «ЖЕК «Новобод-Комфорт» ОСОБА_6 повідомили мешканці будинку про відсутність опалення в квартирі АДРЕСА_4 , на що майстер запропонувала сторожу будинку ОСОБА_4 з`ясувати причини відсутності опалення. ОСОБА_4 перевів вентиля в рамці тепла з горизонтального положення у вертикальне. У цей період ОСОБА_1 , знаходячись у власній квартирі, почула різкий шум, який було чути з квартири АДРЕСА_3 , після чого вона перекрила подачу теплоносія на всі квартири четвертого поверху четвертого під`їзду. По приїзду власників квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 разом із сторожем ОСОБА_4 зайшли в квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1 , де побачили, що квартира знаходиться в будівельному стані, підлога без стяжки і залита водою, ОСОБА_2 підбирає воду з підлоги, вода тече з батареї опалення, в якій в нижній частині радіатора відсутня заглушка. Протягом півтори години прибув сантехник та на четвертому поверху будинку переконався, що вентилі в рамці тепла переведені у горизонтальне положення. Протягом 40 хвилин приїхали майстер ОСОБА_6 та директор з виробництва ВК «ЖЕК «Новобод-Комфорт» ОСОБА_5 , які склали даний акт, у висновках якого зазначили, що причиною залиття, що трапилося на системі ЦО, є самовільні дії власника квартири АДРЕСА_3 щодо залишення системи опалення квартири в опалювальний період в аварійному стані, де в спальні цієї квартири в нижній частині радіатора була відсутня заглушка, що призвело до залиття квартири АДРЕСА_5 .

Також комісією встановлені наслідки залиття: залиття підлоги (ламінату) спальні та лоджії S 33,0 кв.м.; залиття стелі та стін спальні і лоджії (намокли шпалери) та відокремилися від стіни; залиття матрацу розміром 2х1,8 м. виробництва Італії; залиття шафи-купе, в якому замокли верхній одяг, білизна та інші речі; залитий водою плазмений телевізор «Samsung».

Власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свідоцтво про право на спадщину за законом після її смерті видано її чоловіку ОСОБА_2 , що підтверджується листом приватного нотаріуса Журба О.Л. (а.с.114).

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Нормами статей 156, 151, 177 ЖК Української РСР встановлено, що громадяни (власники, наймачі, члени їх сімей) зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладено на споживача обов`язки щодо своєчасного вжиття заходів з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; своєчасного проведення підготовки помешкання та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; допущення у приміщення квартири представників виконавця/виробника для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку; дотримання вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир, а також наймачі, орендарі зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків згідно їх призначення, зобов`язані дбати про стан санітарно-технічних приладів, утримувати їх у належному стані, не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинків, порушують умови проживання громадян.

Встановлено, що 25.10.2017 р. відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 .

Щодо затоплення, яке відбулось 25.10.2017, складено Акт про залиття, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , які склали даний акт, у висновках якого зазначили, що причиною залиття, що трапилося на системі ЦО, є самовільні дії власника квартири АДРЕСА_3 щодо залишення системи опалення квартири в опалювальний період в аварійному стані, де в спальні цієї квартири в нижній частині радіатора була відсутня заглушка, що призвело до залиття квартири АДРЕСА_5 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається, у тому числі, на зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва від 13.02.2018 року. Вказаний кошторисний розрахунок виконаний інженером з проектно-кошторисної роботи ОСОБА_9 та перевірений директором ТОВ «Вентто» ОСОБА_10 . За результатами проведеного дослідження інженер дійшов висновку щодо вартості відновлюваного ремонту квартири, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, які утворились унаслідок залиття жилих приміщень квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 на дату проведення дослідження складає : 54301 грн. Вартість складання кошторисної документації складає 1200 грн.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Згідно ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Судовим розглядом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.10.2017 р. відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачу, була залита з квартири АДРЕСА_3 , власником якої є відповідач.

Згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва від 13.02.2018 року, виконаного інженером з проектно-кошторисної роботи ОСОБА_9 вартість відновлюваного ремонту квартири, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, які утворились унаслідок залиття жилих приміщень квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 на дату проведення дослідження складає 54301 грн.

Зазначені обставини не спростовано доказами, наданими відповідачем у справі та доводами апеляційної скарги, акт від 25.10.2017 року не скасований, ніким не оспорений та є дійсним.

Презумпцію вини у залитті квартири, належної позивачу ОСОБА_2 не спростував, таким чином, акт від 25.10.2017 року підтверджує обставини вини у залитті квартири відповідачем, а отже останній на підставі ст. ст. 22, 23, 386, 1166, 1167, 1192 ЦК України, має відшкодувати позивачу оцінену матеріальну та моральну шкоду спричинену залиттям, що сталось 25.10.2017, оскільки не довів, що шкода завдана не з його вини.

Доводи відповідача та міркування суду першої інстанції, що ймовірно саме дії сторожа ОСОБА_4 призвели до подачі гарячої води до частини опалювальної системи у квартирі відповідача, виривання заглушки з радіатора під тиском води та залиття квартири позивача - є лише припущенням та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім того, оскільки факт залиття квартири позивача є доведеним, розмір завданої шкоди відповідачем під час розгляду справи не спростований і встановлений на підставі зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва від 13.02.2018 року, виконаного інженером з проектно-кошторисної роботи ОСОБА_9 на замовлення позивача, а відповідачем не надано відповідний висновок експерта із цього самого питання і ніяким чином не обґрунтовано, що вказаний висновок викликає сумніви щодо його правильності, то колегія суддів вважає, що підлягає стягненню з відповідача понесені витрати на проведення оцінки вартості матеріальних збитків в сумі 1 200 грн.

ОСОБА_1 також просила стягнути моральну шкоду, яка була їй спричинена діями відповідача, між тим, колегія суддів вважає, ці позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

За змістом ч. 2 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя.

Оскільки обов`язок відшкодувати моральну шкоду за життя ОСОБА_3 присуджений не був, тому відсутні підстави для покладення такого обов`язку на її спадкоємця.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити, оскільки частиною другою статті 1231 ЦК України визначено, що до спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджене судом зі спадкодавця за його життя.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, з постановленням нового, про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ВК «ЖСК «Новобуд-Комфорт» про стягнення майнового збитку та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду у сумі 54 301 грн., вартість складання кошторисної документації 1200 грн. та судові витрати у сумі 1762 грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді

О.М. Хорошевський

О. Ю. Тичкова