УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В. вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудсервіс 2006» про стягнення заробітної плати,-

в с т а н о в и в :

До Дніпровського районного суду м.Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудсервіс 2006» про стягнення заробітної плати.

Згідно заявлених вимог, позивач просив суду стягнути заборгованість із заробітної плати за весь період з 14 травня 2019 року по 16 жовтня 2020 року, у зв`язку з його звільненням

16 жовтня 2020 року за власним бажанням на підставі п.4 ст.36 (ч.3 ст.38) КЗпП України.

Вказану позову заяву було передано в провадження судді Гаврилової О.В. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року позовну заяву повернуто позивачеві.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 січня 2021 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків не більше ніж десять днів з дня отримання копії ухвали.

В ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху вказувалось на те, що вимоги позову (зміст позовних вимог) є не конкретизованими в частині суми заборгованості по заробітній платі, яку позивач просить стягнути за період з 14 травня 2019 року по 16 жовтня 2020 року, також вказувалось, що в позовній заяві не зазначені докази направлення на адресу відповідача заяви про звільнення за власним бажанням на підставі до п.4 ст. 36 (ч.3 ст. 38) КЗпП України, в якій зазначено вимогу про проведення повного розрахунку під час звільнення, та такі докази до позову не долучені. Крім того, вказувалось, що зі змісту позовної заяви не вбачається, що відповідачем було видано наказ про звільнення ОСОБА_1 на підставі вищевказаної заяви (в матеріалах позовної заяви такий наказ також відсутній), зазначалось про суперечливість змісту позовних вимог викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та правового обґрунтування. Також зазначалось про те, що позивачем не вказано, який розмір заробітної плати йому було встановлено згідно штатного розпису, та позовна заява не містить посилань на докази сплати відповідачем позивачеві заробітної плати за травень та червень 2019 року, виходячи з посадового окладу 4183,00 грн. В ухвалі суду зазначалось, що позивач посилається на Галузеву угоду, копія якої також не долучена до матеріалів позовної заяви.

Крім того, в ухвалі суду вказувалось, що надані із заявою в якості доказів документи не засвідчені належним чином та не містять дати їх засвідчення, в позові не зазначено, в кого знаходяться оригінали цих доказів. Долучені до позовної заяви копії відповіді відповідача від 26 червня 2019 року та заяви позивача від 15 жовтня 2020 року є не читабельними, як і частина тексту наказу про прийняття позивача на роботу.

При цьому позивачеві також роз`яснювалось, що даних про наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудсервіс 2006» зареєстрованого електронного кабінету немає, що унеможливлює обмін електронними документами з вказаним підприємством.

З метою усунення недоліків позовної заяви, позивачеві було запропоновано подати до суду в письмовій формі позовну заяву в новій редакції, з урахуванням наведених в даній ухвалі недоліків щодо її змісту та додержанням вимог ст.175 ЦПК України, підписану позивачем.

Роз?яснено, що копії доданих документів, оригінали яких знаходяться у позивача, мають бути посвідчені підписом позивача із поставленням дати, а до виправленої позовної заяви необхідно додати її копію для направлення відповідачу.

Також, позивачу було роз`яснено, що письмові заяви та клопотання подаюся до суду з додержанням вимог ст. 183 ЦПК України.

Копію ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року про залишення позовної заяви без руху було отримано позивачем 02 лютого 2021 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

03 лютого 2021 року від позивача на електронну адресу суду надійшла заява про виконання ухвали суду, в якій повідомив, що бухгалтерські та інші документи в оригіналах знаходяться у відповідача та зазначив про відсутність будь-яких перешкод для відкриття провадження, долучивши копію заяви про звільнення від 15 жовтня 2020 року, поштові квитанції та трекінг відправлень.

09 лютого 2021 року від позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів - заяви про звільнення, зазначивши, що оригінал знаходиться у відповідача.

Отже, станом на 16 лютого 2021 року позивачем проігноровані вимоги ухвали суду про необхідність подання до суду в письмовій формі позовної заяви в новій редакції, з урахуванням наведених в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху недоліків щодо змісту позовної заяви та додержанням вимог ст.175 ЦПК України, та про долучення до виправленої позовної заяви її копії для направлення відповідачу, як це передбачено ч.1 ст. 177 ЦПК України. Також позивачем не надано засвідчених належним чином документів, які долучено до позовної заяви, та не надано читабельних копій відповіді відповідача від 26 червня 2019 року та наказу про прийняття позивача на роботу.

Судом при постановленні даної ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить із того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. (Рішення Суду у справі Жоффрделя Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи, що недоліки позовної заяви, викладені в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року, позивачем не усунуті, суд убачає визначені законом підстави для повернення позовної заяви позивачу.

Згідно ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 8, 14, 175, 177, 185, 258-261, 352-354 ЦПК України, суддя -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудсервіс 2006» про стягнення заробітної плати - повернути позивачеві.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: