ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 грудня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/1462/20

Головуючий у першій інстанції Іванюк Т. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1344/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 липня 2021 року (ухвалене о 14:52, повний текст рішення складено 06 серпня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту окремого проживання подружжя, -

У С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати факт окремого проживання подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 06 червня 2000 року по 16 листопада 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 24 вересня 1999 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Проте з 2000 року вони припинили шлюбні відносини, спільне проживання та ведення спільного господарства. Зазначає, що з 1997 року він постійно проживав в АДРЕСА_1 , а з середини 2000 року він проживав за цією адресою без дружини ОСОБА_2 , яка самостійно мешкала в іншому місці окремо від нього. 05 серпня 2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області за позовом його матері відповідачка ОСОБА_2 була визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в АДРЕСА_1 , оскільки остання там не проживала більше 15 років.

Керуючись положеннями ст. 119, 120 СК України він звернувся з даним позовом, вказуючи на можливість визнання судом факту окремого проживання подружжя.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту окремого проживання подружжя відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на незаконність, порушення його законних прав та охоронюваних інтересів, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та встановити факт окремого проживання подружжя.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції неправильно застосував строки позовної давності, оскільки перебіг позовної давності обчислюється з моменту коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Заявник указує, що у рішенні Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2015 справа №361/7181/15-ц встановлено дійсну природу стосунків між сторонами, а саме те, що сторони не проживали разом з 2002 року, а тому не можна вважати, що саме з моменту ухвалення рішення від 16.11.2015 були порушені права ОСОБА_1 .

Зазначає, що саме з моменту постановлення ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.08.2020, у справі про виправлення описки в судовому рішення від 16.11.2015, де з описової частини рішення було замінено дату проживання однією сім`єю з 2002 року на 2012 рік, були порушенні права позивача і саме з 10.08.2020 в розумінні ст. 261 ЦК України почався перебіг позовної давності.

Вважає, що дії відповідачки ввели суд в оману, щодо дійсного факту проживання однією сім`єю, оскільки направленні на заволодіння його майном, так як, після фактичного припинення шлюбних відносин він купував землю та самостійно за власні кошти будував будинок.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Харін М.Б. просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенні.

Вказує, що відповідно до ст. 315 ЦПК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку позовного провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Зазначає, що зроблений висновок суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності узгоджується з ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, згідно з якими сплив позовної давності без поважних причин на її пропущення є підставою для відмови у позові.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Харіна М.Б., який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з закриттям провадження у справі.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриття провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.255 ЦПК України суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, врахувавши заяву відповідача про застосування строків позовної давності, дійшов висновку про те, що позивач мав реальну можливість після розірвання шлюбу звернутися до суду із вказаним позовом, однак не зробив цього на протязі встановленого строку позовної давності через власне недбальство.

Однак погодитись з таким висновком районного суду не може апеляційний суд, через порушення судом норм процесуального права.

Судом встановлено, що 24 вересня 1999 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 , актовий запис №3 (а.с. 11, том 1).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 20, том 1).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2020 року за заявою ОСОБА_2 виплавлено описку в описовій частині судового рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, та вказано відповідно до змісту позовної заяви час, з якого сторони припинили шлюбні відносини, з 2012 року, замість помилкового зазначеного 2002 року (а.с. 109-111, том 1).

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та визнано останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12, том 1).

Відповідно до довідки виконкому Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області №134 від 01.03.2016 будинок, житлова площа якого складає 25,5 кв.м в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 . На вказаній житловій площі проживають та зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (06.06.2000 р. зареєстрована, але не проживає), ОСОБА_3 (а.с. 13, том 1).

Із акту обстеження матеріально побутових умов жительки АДРЕСА_1 ОСОБА_4 від 01.03.2016 року, складеного депутатом Рожнівської сільської ради Захаренко Н.І. та сусідами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вбачається, що ОСОБА_2 з 06.06.2000 не проживає у даному домоволодінні, не сплачує комунальних послуг і її особистих речей не має (а.с. 14, том 1).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року, яке набрало законної сили 09 грудня 2014 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 128,40 кв.м. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 128,40 кв.м. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля марки Mersedes-Benz E320, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля марки Mersedes-Benz E320, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 43-44).

Як убачається з прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1 , останній просить визнати факт окремого проживання із дружиною ОСОБА_2 в період з 06 червня 2000 року по 16 листопада 2015 року, обґрунтовуючи позов саме обставинами окремого проживання подружжя у спірний період. При цьому, заявник помилково керується положеннями ст. 119, 120 СК України, якими врегулювано встановлення режиму окремого проживання подружжя, що має іншу правову природу.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, міститься у частині першій статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна абр припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про мету встановлення цього факту.

Пунктом 1 частини 1 статті 318 ЦПК України передбачається, що у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Аналіз зазначених норм права вказує на те, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення може бути предметом судового розгляду в позовному провадженні лише за умови визначення мети встановлення цього факту та наявності предмета спору.

Позовна заява ОСОБА_1 не містить мети встановлення факту окремого проживання подружжя.

Положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Частиною 6 статті 57 СК України встановлено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Встановлення фактів окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин за змістом вказаної статті СК України не є фактами, що мають юридичне значення, які підлягають окремому встановленню у судовому порядку.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25.11.2020 справа № 127/15091/18.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року між сторонами вирішено спір про поділ майна, яке було набуте подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час шлюбу. Вказаним судовим рішенням встановлено, що доказів того, що спірне майно згідно із вимогами ст. 57 СК України є особистим майном відповідача ( ОСОБА_1 ) судом не здобуто.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору, якщо предмет був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань.

Зважаючи на те, що позовна заява ОСОБА_1 не містить мети встановлення факту окремого проживання, спір щодо поділу майна подружжя уже вирішено в судовому порядку, вона не може бути предметом судового розгляду, оскільки між сторонами відсутній предмет спору.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі, з підстав, визначених пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Керуючись ст. 255 ч. 1 п. 2, 367, 374, 377 ч. 1, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 липня 2021 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту окремого проживання подружжя - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2021 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

О.І.Онищенко