Провадження № 2/537/26/2021
Справа № 537/5086/19
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.12.2021 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючої судді Фадєєвої С.О., при секретарі Супруненко О.О., за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дворника О.В., представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , перекладача Радченко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , де просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову вказала, що 22.01.1994 вона та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб. Під час перебування у шлюбі за спільні сімейні кошти вони придбали у м. Кременчуці квартиру АДРЕСА_2 . Договір купівлі-продажу квартири уклали на ім.»я чоловіка, при цьому вона надавала нотаріально посвідчену згоду та вважала, що також набуває права власності на житло як дружина. Подальше спільне життя не склалося, шлюб був розірваний у 2019 році. На даний час вона бажає визначитися із статусом квартири та встановити, яка частка належить їй, а тому просить позов задовольнити.

22.01.2020 в справі відкрито провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Відповідач ОСОБА_2 повідомлений про час та місце слухання справи шляхом надіслання повістки за останнім відомим місцем реєстрації в Україні. Одночасно судом зроблено запит до Департаменту міграційної поліції Міністерства внутрішніх справ Республіки Казахстан з метою встановлення дійсного місця проживання відповідача, оскільки згідно відмітки відповідача він вибув на постійне місце проживання до Республіки Казахстан.

25.05.2020 підготовче провадження в справі закрито та справа призначена до розгляду у судовому засіданні.

02.08.2020 до суду надійшла відповідь з некомерційного акціонерного товариства «Державна корпорація «Уряд для громадян» Республіки Казахстан із зазначенням адреси реєстрації відповідача у Республіці Казахстан.

20.08.2020 у зв`язку з встановленням місця проживання відповідача за межами України, судом винесена ухвала про залишення позову без руху, позивачеві надано строк для усунення недоліків позову та надання суду належним чином завіреного перекладу позовної заяви та додатків до неї на казахській чи російській мові.

03.09.2020 позивачем усунуто недоліки позову. 29.10.2020 судом винесено ухвалу, якою доручено Компетентному Суду Республіки Казахстан провести процесуальні дії: вручити відповідачу копію позову ОСОБА_1 з додатками та допитати ОСОБА_2 в якості відповідача. Провадження в справі зупинено на час виконання судового доручення.

24.06.2021 до суду надійшли документи, складені за результатом виконання доручення про вручення судових документів та проведення окремих процесуальних дій, в тому числі відзив на позов, де ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечив. Вказав, що дійсно в період шлюбу ними була придбана квартира, яка є предметом цього спору. У вказаній квартирі проживає повнолітній син сторін. За спільною згодою його та ОСОБА_1 було прийнято рішення про подальше дарування цієї квартири спільному сину, а тому відсутній спір про розподіл вказаного майна. Вважає, що сторони можуть здійснити процедуру поділу спільного сумісного майна шляхом виплати відповідачем на користь позивача вартості її частки. Висловив намір приймати участь у судовому засіданні через мессенжер «WhatsApp».

Ухвалою від 16.07.2021 поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, призначено судове засідання в справі та роз`яснено учасникам процесу право прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції через мережу «EasyCon». Вказана ухвала суду українською та російською мовами разом з листом з роз`ясненням прав надіслана на електронну пошту представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , яка повідомлена ним в письмовій заяві, надісланій на електронну пошту суду.

Ухвалою від 09.09.2021 задоволена заява представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів через мережу «EasyCon».

Ухвалою суду від 05.11.2021 залучено до участі в справі перекладача для здійснення перекладу з української мови на російську.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Дворнік О.В. позовну заяву підтримав в повному обсязі, уточнив, що в позовній заяві допущено описку, а саме номер квартири переплутано з номером будинку. Вказав, що під час перебування сторін у шлюбі ними за спільні кошти було придбано у власність нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 . Оскільки квартира придбана у шлюбі та за спільні сумісні кошти позивача і відповідача, вона є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та належить їм у рівних частках. Просив суд визнати квартиру АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину вказаної квартири та стягнути з відповідача судові витрати за сплату судового збору та 2000 грн. витрат на правничу допомогу.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 в судовому засіданні в режимі відеоконференції проти задоволення позову заперечив. Суду вказав, що відсутній спір між сторонами, оскільки між ними припинені сімейно-шлюбні відносини, спір не стосується поділу майна подружжя та раніше досягнуто усної згоди про дарування квартири повнолітньому синові. Вважає, що позивачка ухиляється від передачі майна у власність спільному сину сторін, який фактично проживає у квартирі АДРЕСА_2 та користується нею. Вказав, що ОСОБА_2 має бажання подарувати квартиру синові, але позивачка чинить перешкоди. При цьому саме відповідач ОСОБА_2 несе тягар утримання цього майна, позивач ОСОБА_1 кошти за користування та утримання квартири не сплачує, не надала доказів, що вона є учасником власності. Вважає, що не підлягають задоволенню вимоги про визнання за позивачкою права власності саме на Ѕ частину квартири, оскільки попередньо повинна бути визначена її частка у власності. Для задоволення вимог про визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину нерухомого майна відсутні підстави, оскільки її право власності не встановлено, а лише власник може пред`явити вимоги про визнання права власності. Оскільки на даний час ОСОБА_1 не має права власності на квартиру, то і її вимоги про визнання права на Ѕ частину цієї квартири задоволенню не підлягають. Не заперечує, що квартира була придбана під час перебування сторін у шлюбі, але вказує, що придбана за кошти ОСОБА_2 . Будь-яких доказів на підтвердження цієї обставини надати не може за сплином часу, проте вважає, що оскільки за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 власником є саме відповідач ОСОБА_2 , квартира набута ним у особисту власність, що підтверджується витягом з реєстру. Також просив застосувати строк позовної давності.

Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 22.01.1994 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено шлюб, який зареєстрований у ОСОБА_7 шлюбів за актовим записом 72, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 .

Під час перебування сторін у шлюбі, 12.10.2004, за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_2 за 11577 грн. Договір купівлі-продажу був належним чином зареєстрований у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Заочним рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 26.12.2019 року, яке набрало законної сили 27.01.2020, шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до висновку про вартість майна станом на 29.11.2019 оціночна вартість квартири загальною площею 61,81 кв.м. за адресою : АДРЕСА_1 становить 200000 грн.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Отже, оскільки спірна квартира придбана за час перебування сторін у шлюбі, що підтверджується доказами та не заперечується представниками сторін, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, по Ѕ частині кожного.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 725/1776/18.

Відповідно до положень частини першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Твердження сторони відповідача, що спірна квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_2 не обґрунтоване будь-якими доказами. Суд зазначає, що ним неодноразово роз`яснювалися представнику позивача права та обов`язки, як в письмовому роз`ясенні, так і в судовому засіданні, в тому числі і обов`язок доведення обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, право подавати докази чи витребовувати їх. Діюче законодавство містить презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

В силу ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Стороною відповідача не надано суду жодних доказів на підтвердження придбання майна за особисті кошти ОСОБА_2 , а тому суд приходить до висновку, що відповідачем не спростовано факту придбання квартири за спільні кошти подружжя .

Вирішуючи питання щодо застосування до даних правовідносин строків позовної давності, як на цьому наполягає сторона відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В силу ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

При визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу придбання майна, не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права. Сам по собі факт припинення шлюбних відносин не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. При цьому навіть з моменту розірвання шлюбу між сторонами не минуло трирічного строку, що очевидно свідчить про відсутність підстав для висновку про сплив строку позовної давності. Відсутні в справі і докази, які б підтверджували заперечення права ОСОБА_1 на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за ОСОБА_2 до звернення позивачки до суду.

На підставі викоаденого суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір при подачі позову до суду у розмірі 1000 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат, понесених на оплату правової допомоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 137 ЦПК передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В матеріалах справи наявний попередній (оріентований) розрахунок суми судових витрат, які очікувала понести сторона позивача в зв`язку із розглядом справи. Як вбачається з наданого стороною позивача та дослідженого в судовому засіданні розрахунку витрат на правову допомогу, адвокат Дворник О.В. витратив 0,5 години зустріч та проведення консультації з позивачем, 2 години на складання позовної заяви, вартість виконаних робіт склала 2007 грн., сплачена позивачем сума у 2000 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За викладених вище обставин та приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні надані позивачем письмові докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, суд із врахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, відсутності клопотань представника позивача щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу, не доведення їх не співмірності, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат, понесених останнім на оплату правової допомоги в розмірі 2000 грн. в межах заявлених вимог.

Керуючись статтями 2, 5, 10, 13, 76, 77, 81, 133, 137, 141, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, статеттями 368, 372 ЦК України, статтями 60,61,63,69,70,71,72 Сімейного Кодексу України, суд ,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1000 грн. та 2000 грн . витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: С.О.Фадєєва

Повний текст рішення складено 10.12.2021