У Х В А Л А

11 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 408/4803/19

провадження № 61-1097ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луганського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що з 2003 року вона є особою з інвалідністю ІІ групи, часто проходить обстеження та систематично лікується для підтримки свого здоров`я, яке з кожним роком погіршується.

За результатами останніх обстежень та курсу лікування, які проходила у лютому 2019 року, її стан здоров`я погіршився. Позивачці встановлений діагноз: двосторонній коксартроз ІІ ступені, артроз лонного зчленування, остеохондроз поперекового відділу хребта, спондильоз, спондилоартроз, протрузії МХД L1-S1, вертеброгенний рефлекторний м`язово-тонічний синдром люмбалгії.

Позивачка зазначила, що у 2019 році державою для осіб з інвалідністю ІІ групи надавалися технічні та інші засоби реабілітації, вироби медичного призначення, а також, за наявності відповідного медичного висновку - автомобілі, крісла колісні з електроприводом.

Для отримання медичного висновку, 07 червня 2019 року позивачка звернулась до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» (далі - Центр експертизи) про повторний огляд.

За результатами обстеження, позивачці видали довідку про не встановлення медичних показань для забезпечення її автомобілем з ручним керуванням та коляскою з електроприводом.

Позивачка вважає, що комісія медико-соціальної експертної комісії не дослідила та не взяла до уваги висновки, виписки та довідки за наслідками її обстеження у Київській обласній клінічній лікарні, Інституті травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України, Державній установі «Науково-практичний центр ендоваскулярної нейроренгенохірургії Національної академії медичних наук України», що стало наслідком надання неправильного висновку про не встановлення медичних показань для забезпечення інваліда автомобілем з ручним керуванням та коляскою з електроприводом.

Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 09 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Луганського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року, відмовлено в позові.

Відмовивши в позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що вирішення питань щодо наявності чи відсутності медичних показань для забезпечення інваліда автомобілем з ручним керуванням та коляскою з електроприводом, електроскутером є дискреційними повноваженнями відповідних комісій та вимагає наявності медичної освіти та спеціальних знань, і суд не може вирішити це питання, тому що законодавством це віднесено до компетенції медико-соціальної експертної комісії, тому відсутні підстави для задоволення позову, інші вимоги є похідними, тому також не підлягають задоволенню.

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Луганського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Згідно із пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Крім цього, предметом спору у справі також є вимоги немайнового характеру про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі заявника немає посилання на зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки, як і на докази на їх підтвердження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувана заявницею постанова Луганського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року постановлена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Луганського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко