ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м.Суми

Справа №585/1676/21

Номер провадження 22-ц/816/1589/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Сумська обласна прокуратура,

Державна Казначейська служба України,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Державної казначейської служби України і Сумської обласної прокуратури на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 серпня 2021 року та апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2021 року в складі судді Цвєлодуб Г.О., ухваленого у м. Ромни, повний текст якого складено 10 серпня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

16 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Сумської обласної прокуратури (далі Прокуратура) та Державної Казначейської служби України (далі Казначейська служба) про стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Казначейську службу 500000 грн моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій прокуратури, та витрат на правничу допомогу.

Позов мотивовано тим, що 29 травня 2015 року Прокуратурою внесені до ЄРДР відомості щодо можливого привласнення (розтрати) державних коштів службовими особами відділу освіти виконавчого комітету Роменської міської ради, а 02 березня 2016 року позивачу пред`явлено підозру за ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України. 24 березня 2016 року судом накладено арешт на грошові кошти заявника як підприємця, а 01 квітня 2016 року був затверджений і направлений до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 . Вироком місцевого суду від 18 січня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 358 і ч. 1 ст. 191 КК України, проте на підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнено від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 358 КК України у зв`язку з закінченням строку для притягнення до кримінальної відповідальності. 20 вересня 2018 року апеляційний суд скасував вказаний вирок і призначив новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду. 31 липня 2019 року суд першої інстанції визнав позивача невинуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів та виправдав у зв`язку з відсутністю в його діях складів кримінальних правопорушень. Виправдувальний вирок залишено без змін ухвалою Сумського апеляційного суду від 15 січня 2020 року, а 21 травня 2020 року Верховний суд касаційну скаргу прокурора на ухвалу апеляційного суду повернув особі, яка її подала. Таким чином, під слідством та судом заявник перебував з 02 лютого 2016 року до 15 січня 2020 року, тобто 47 місяців і 13 днів. За цей час Роменською місцевою прокуратурою в мережі Інтернет на сайті прокуратури Сумської області, в місцевих газетах «Тандем» та «Вісті Роменщини» розміщувалась інформація про кримінальне провадження відносно позивача як приватного підприємця, що завдало шкоди престижу та діловій репутації ОСОБА_1 , він змушений був відвідувати численні тривалі судові засідання, не займався підприємницькою діяльністю, а доводив в суді свою невинуватість, а це призвело до суттєвого порушення його нормальних життєвих зв`язків, погіршились відносини із знайомими, із замовниками будівництва, позивач вживав додаткових зусиль для відновлення стосунків з оточуючими. Внаслідок таких подій у дружини позивача 05 серпня 2018 року стався інфаркт головного мозку, їй було встановлено інвалідність 2 групи. Перелічені вище моральні страждання заявник оцінив у 500000 грн.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у розмірі 282000 грн, а також моральну шкоду у розмірі 141000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2021 року стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4350 грн.

В апеляційній скарзі Прокуратура посилаючись на необґрунтованість рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 серпня 2021 року, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду змінити, зменшивши суму відшкодування моральної шкоди до 272600 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що згідно з чинним порядком розрахунку компенсації за завдану шкоду за 45 місяців та 13 днів компенсації підлягає 272600 грн, а не 423000 грн, як помилково вважав суд першої інстанції. Крім того, розмір компенсації має бути достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Казначейська служба також оскаржила рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 серпня 2021 року та просить його скасувати. При цьому зазначає, що позивач не надав доказів завдання йому моральних страждань. Крім того, Казначейська служба просить скасувати додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2021 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду та додаткове судове рішення в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 травня 2015 року відносно ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження за ч. 2, ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України.

02 березня 2016 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України (а.с. 5-7).

01 квітня 2016 року затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000009 за фактом вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 і ч. 1 ст. 366 КК України, який 04 квітня 2016 року направлено до суду.

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 січня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 191 КК України і призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 510 грн, за ч. 1 ст. 191 КК України у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 680 грн. На підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_1 звільнено від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строку для притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 20 вересня 2018 року вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 січня 2018 року відносно ОСОБА_1 скасовано у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 31 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених за ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складів кримінальних правопорушень.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 15 січня 2020 року вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 31 липня 2019 року залишено без змін.

Також судом встановлено, що порушення відносно позивача кримінальної справи набуло розголосу в пресі та потягло за собою обговорення цієї теми серед населення. Зокрема, 08 квітня 2016 року була розповсюджена негативна інформація про позивача на сайті прокуратури Сумської області, а саме: розміщена інформація «На Роменщині судитимуть підприємця, який завищив обсяги виконаних робіт при будівництві дитячого садка». В місцевій пресі також опублікована стаття «Звітує прокуратура і поліція» в газеті «Тандем» від 06 липня 2016 року, «Фаховість як запорука успіху» в газеті «Вісті Роменщини» (а.с. 44-46).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 у період з 02 березня 2016 року по 15 січня 2020 року, тобто 47 місяців 13 днів, перебував у стані притягнення до кримінальної відповідальності як на стадії досудового розслідування, так і в ході розгляду кримінального провадження судами різних інстанцій. Також суд виходив з того, що порушення відносно позивача кримінального провадження суттєво вплинуло на якість його життя, стан здоров`я, ділову репутацію та соціальні зв`язки, спричинили йому моральні (немайнові) страждання. Суд взяв до уваги, що позивач, як приватний підприємець, мав власний бізнес, який зазнав значних матеріальних та репутаційних втрат внаслідок тривалого перебування під слідством. Крім того, суд урахував, що дружина позивача ОСОБА_2 , також зазнала стійких душевних переживань через притягнення чоловіка до кримінальної відповідальності, опосередкованим наслідком чого став інфаркт головного мозку, тривале лікування, встановлення їй інвалідності 2 групи.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого встановлено законодавством у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати на час розгляду справи, що за повних 47 місяців становить 282000 грн, суд виходив з гарантованої складової відшкодування моральної шкоди за час незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Крім того, місцевий суд, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, вважав за необхідним також стягнути моральну шкоду у розмірі 141000 грн, яка підлягає відшкодування у силу загальних підстав цивільного закону, яким визначено право особи на відшкодування такої шкоди. Відтак, всього стягнуто 423000 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у додатковому рішенні, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи позивачем були понесені витрати за надану йому правничу допомогу адвокатом Осіповим Ю.В. в розмірі 4350 грн, підтверджені письмовими доказами.

Проте повністю з рішенням та додатковим судовим рішенням апеляційний суд погодитись не може з наступних підстав.

Положеннями ч. 1, ч. 2, ч. 7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон).

Зазначена шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Частиною 5 ст. 4 Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначений вище Закон і є підставою для відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах, тому висновок суду про наявність підстав для відшкодування частини моральної шкоди згідно загальних засад цивільного законодавства є необґрунтованим. Крім того, колегія суддів не погоджується з розміром моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Зазначена норма Закону не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що період перебування позивача під слідством та судом обліковується з 02 березня 2016 року по 15 січня 2020 року, проте суд помилився у розрахунку кількості місяців, оскільки зазначений період становить 3 роки 10 місяців 1 тиждень та 6 днів, тобто 46 місяців і 13 днів, а не 47 місяців і 13 днів.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», тобто на час розгляду справи в суді першої інстанції, мінімальний розмір заробітної плати становив 6000 грн.

Отже, мінімальний розмір моральної шкоди на час перебування позивача під судом і слідством становив 278600 грн ((6000*46 місяців) + (6000:13 днів)).

Таким чином, ураховуючи ступінь душевних страждань позивача, їх тривалість, порушення звичайного режиму життя та виникненням певних обмежень і незручностей в зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за завдані моральні страждання у розмірі 278600 грн. Відтак, у решті заявлених позовних вимог колегія суддів у задоволенні позову відмовляє. Тобто наявні підстави для ухвалення нового рішення згідно вимог ст. 376 ЦПК України.

Вирішуючи питання компенсації витрат за надану ОСОБА_1 адвокатом Осіповим Ю.В. правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку про їх стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України у повному обсязі, тобто в розмірі 4350 грн.

Вказаного висновку місцевий суд дійшов з порушенням як вимог матеріального права, так і з порушеннями процесуальних норм.

Так, відповідно до ст. 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі ст. 1176 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Сумська обласна прокуратура та Державна казначейська служба України. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16).

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення витрат на правничу допомогу у зазначений в резолютивній частині додаткового рішення суду спосіб.

За таких обставин, резолютивна частина додаткового рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2021 року підлягає зміні згідно ст. 376 ЦПК України із зазначенням, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, а також щодо розподілу судових витрат між сторонами за наслідками апеляційного перегляду справи, то, ураховуючи, що позов задовольняється частково (на 55,72%), беручи до уваги вимоги ч. 6 ст. 137, п. 3 ч. 2, ч. 3, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України підлягають компенсації 2423,82 грн витрат за надану правничу допомогу адвокатом Осіповим Ю.В. Крім того, Сумській обласній прокуратурі підлягають компенсації 3338,27 грн судового збору за подання апеляційної скарги, а Державній казначейській службі України 3535,43 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Сумської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 серпня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 278600 грн компенсації моральної шкоди.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Компенсувати Сумській обласній прокуратурі 3338 грн 27 коп. судового збору сплаченого за апеляційний перегляд справи за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2021 року змінити, виклавши його резолютивну частину в такій редакції:

«Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Осіпова Юрія Валентиновича задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2423 грн 82 коп.

Компенсувати Державній казначейській службі України 3535 грн 43 коп. судового збору сплаченого за апеляційний перегляд справи за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.І.Криворотенко

Судді: О.І.Собина

Т.А.Левченко