Справа № 2-3166/06
Провадження № 2-в/185/8/20
У Х В А Л А

09 лютого 2021 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді - Врони А.О., за участю секретаря судового засідання Ольхової К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 2-3166/06 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 2-3166/06 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Заява мотивована тим, що 14.12.2006 року за ініціативою ОСОБА_2 шлюб між сторонами було розірвано за рішенням Калінінського районного суду міста Донецька Донецької області; заявник рішення про розірвання шлюбу не отримувала; в даний час заявник перебуває у стосунках з іншим чоловіком, від якого завагітніла, однак зареєструвати шлюбу вони не мають можливості, оскільки у РАЦС актового запису про розірвання шлюбу не складено.

На підставі розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14, справи, підсудні Калінінському районному суду м.Донецька підсудні Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровськоїобласті.

В архіві Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області відсутня вищевказана справа.

Учасники справи повідомлені належним чином в судове засідання не з`явились, заявник просила розглянути справу за її відсутності, підтримала заяву, інші учасники справи про причину неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст. 489 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Відповідно до ст. 493 ЦПК України, при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 494 ЦПК України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

Враховуючи категорію даної справи, суд на підставі п. 4 ч. 5 статті 12 ЦПК сприяє встановленню фактів та обставин, необхідних для відновлення втраченого судового провадження.

Також суд при вирішенні даної заяви враховує, що під час розгляду цієї категорії справ суд не збирає та не досліджує нові докази, не робить висновків щодо правильності тверджень суду, який розглядав справу, та про обґрунтованість вимог заявника по суті раніше пред`явленого позову за втраченим судовим провадженням, тобто не здійснює судовий розгляд в його класичному розумінні, а лише виконує функцію щодо технічного відтворення раніше існуючих матеріалів провадження.

Враховуючи встановлені ч. 3 ст. 493 ЦПК України обмежені терміни розгляду питання про відновлення втраченого судового провадження, суд має констатувати вжиття всіх можливих заходів, направлених на відновлення втраченого судового провадження.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень жодних судових рішень по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу не міститься.

Заявником додана копія рішення Калінінського районного суду міста Донецька від 14 грудня 2006 року, видана Ворошиловським міжрайонним судом м.Донецька, що розташований на окупованій території.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим ЄСПЛ. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про наявність рішення суду від 14.12.2006 року, виданих закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу, оскільки можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

При цьому заявником, також, надано суду копія свідоцтво серії НОМЕР_1 про розірвання шлюбу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м.Донецька зроблено актовий запис № 70 від 05.02.2007 року. Свідоцтво державного зразка видано ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При вирішенні питання щодо можливості відновлення втраченого судового провадження судом врахована наявність копії свідоцтва про розірвання шлюбу, копії судового рішення, які надала заявник.

Вивчивши отримані судом матеріали, проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить до висновку про достатність зібраних судом матеріалів для відновлення втраченого судового провадження в частині рішення суду.

Керуючись ст. 13, 81, 89, 258, 260, 493-495 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 2-3166/06 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити в повному обсязі.

Відновити втрачене судове провадження справи за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в частині:

- рішення Калінінськогорайонного суду міста Донецька від 14 грудня 2006 року, згідно тексту якого

РІШЕННЯ

Іменем України.

14.12.2006 року Калінінський районний суд міста Донецька Донецької області у складі:

Головуючий - суддя Сватіков А.В.,

при секретарі - Фролкової М.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у місті Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

Встановив:

Позивач звернувся до Калінінського районного суду м. Донецька із позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В позовній заяві він зазначив, що 15.08.2003 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою, актовий запис №936, від спільного мешкання вони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає разом з відповідачкою. Подружні відносини між сторонами припинені з жовтня 2006 року, через неможливість знайти взаємопорозуміння, постійних сварок з питань фінансів та побутових проблем. Спільне господарювання ними не ведеться і вони не мешкають разом. У зв`язку з чим, позивач вважає що примирення неможливе, тому просить розірвати шлюб.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на розірванні шлюбу, пояснивши, що з відповідачкою вони не мешкають з жовтня 2006 року, між ними склалися неприязнені стосунки, сумісне господарювання ними не ведеться, шлюбні відносини припинені остаточно внаслідок того, що вони не могли дістатися взаємопорозуміння на побутовому рівні. Він переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливо, тому просить розірвати шлюб.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, і не заперечувала проти розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ч.4 ст.139 ЦПК України при визнанні позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи визнання позову відповідачем суд вважає за можливе постановити рішення при проведенні попереднього судового засідання.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , уклали шлюб 15.08.2003 року, який було зареєстровано у Донецькому міському відділі реєстрації актів Громадського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №936.

Від спільного мешкання подружжя мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає разом з відповідачкою, за місцем її проживання.

У відповідності зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя.

Приймаючи до уваги фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя сторін, такі, як спільне немешкання на одній території, неведення спільного господарювання, небажання сторін надалі підтримувати сімейні відносини, суд дістається висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягав задоволенню.

Місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , сторонами визначено добровільно, і він в теперішній час проживає разом з матір`ю і буде проживати з нею після розірвання шлюбу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги ступінь відповідальності кожного з подружжя в розпаді родини, їх матеріальне положення, тому покладає їх на позивача в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 131, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 15.08.2003 року у Донецькому міському відділі реєстрації актів громадського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №936, які мають неповнолітню дитину - розірвати.

Під час отримання свідоцтва про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 стягнути до прибутку держави державне мито у розмірі 17 грн., звільнивши ОСОБА_3 від сплати вказаних витрат.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано до Калінінського районного суду міста Донецька протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Калінінський районний суд міста Донецька протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Сватіков А.В..

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання до Дніпровського апеляційного суду апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Ухвала знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: А. О. Врона