УХВАЛА

Іменем України

06 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 308/6731/21

провадження № 61-19499ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 , про переведення прав та обов`язків покупця

за договором купівлі-продажу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просив визнати його покупцем за договором купівлі-продажу від 04 жовтня 2012 року нежитлових приміщень (колишня квартира

АДРЕСА_1 та за договором від 23 грудня 2016 року нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , перевести

на нього права покупця даних нежитлових приміщень, а також визнати дане нерухоме майно об`єктом спільної сумісної власності його та ОСОБА_5 .

Одночасно з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову

до ухвалення судом рішення по суті спору, в якій просив заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій (в тому числі поділ, виділ частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна), накласти арешт, заборонити відчуження, передачу у користування третім особам щодо вищенаведених об`єктів нерухомого майна.

В обґрунтування заяви посилався на те, що станом на день подання позову вказані нежитлові приміщення належать ОСОБА_1 , яка є формальним власником, однак фактично вказаними приміщеннями користується він,

та є їх фактичним власником який сплачував за них кошти при купівлі. У квітні 2021 року йому стало відомо про те, що протягом першого кварталу 2021 року ОСОБА_1 зверталась до органів поліції з питання правомірності його користування вказаними приміщеннями, його перебування у вказаних приміщеннях, підстав здійснення охорони вказаних приміщень поліцією

та особливостей передачі та збереження документів нотаріального діловодства приватного нотаріуса у випадку примусового звільнення ним вказаних приміщень. Вважає, що такі дії ОСОБА_1 свідчать про намагання протиправно позбавити його права на майно, яке було прийняте безпосередньо для нього та за його спільні кошти з ОСОБА_5 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 16 червня 2021 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року ухвалу суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову про задоволення заяви. До вирішення справи по суті вжито заходи забезпечення позову: заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій (в тому числі поділ, виділ частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна), накладено арешт, заборонено відчуження, передачу у користування третім особам нежитлових приміщень (колишня квартира

АДРЕСА_1

та нежитлового приміщення (поз.1,2,3,4) за адресою:

АДРЕСА_2 , власник - ОСОБА_1

24 листопада 2021 року ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу

на постанову Закарпатського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року. Повний текст постанови апеляційного суду складено 12 жовтня 2021 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями

від 02 листопада 2021 року для розгляду справи визначено суддю-доповідача Бурлакова С. Ю.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Нормами статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вказану касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження постанови апеляційного суду, і ОСОБА_1 заявлено клопотання про поновлення цього строку, з посиланням на те, що із повним текстом постанови апеляційного суду її представник ознайомився лише 18 листопада 2021 року,

що підтверджується копією розписки представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_7 , про ознайомлення з матеріалами справи № 308/6731/21.

Таким чином, Верховний Суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою тавідмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним

і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З касаційної скарги убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваної постанови апеляційного суду.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається

як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених

чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно частинами першою та другою статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться

у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Положеннями частини третьої статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення позивача,

що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до роз`яснень пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має

з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд при вирішенні питання про забезпечення позову має здійснити об`єктивну оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; додержання збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; взаємозв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, проаналізувати чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема,

в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається з оскаржуваної постанови та встановлено апеляційним судом,

у травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом

до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про переведення прав

та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності.

Апеляційним судом встановлено, що предметом спору у даній справі

є правомірність набуття ОСОБА_1 нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень (колишня квартира АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 за договорами купівлі-продажу відповідно від 04 жовтня 2012 року та від 23 грудня 2016 року,

і визнання даного нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Тобто, майно, щодо якого позивач просить вжити заходи забезпечення позову,

є предметом спору у даній справі і відносно даного майна позивач має матеріально-правові інтереси, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 149-150 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, оскільки між сторонами дійсно існує спір щодо вищевказаного нерухомого майна, і невжиття заходів забезпечення позву може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків апеляційного суду.

Із касаційної скарги, убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності постанови Закарпатського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року.

Керуючись статтею 390, частинами першою, четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Закарпатського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 , про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська