Справа № 415/380/20
Провадження № 22-ц/810/903/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кострицького В.В.,

суддів: Луганської В.М., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря

судового засідання Сінько А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2

відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод»,

представник відповідача- Рижков Анатолій Олександрович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Луньової Д.Ю. в м. Лисичанськ Луганської області,

за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю працівника на виробництві,

в с т а н о в и в

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод» на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері - ОСОБА_3 , 200000 грн. Також, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивачки понесенні останньою судові витрати на професійну правничу допомогу, які складають 5600 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 03:45 годин у відділенні дифузії цеху кісткового клею ТДВ «Лисичанський желатиновий завод» з ОСОБА_3 стався нещасний випадок при виконанні трудових обов`язків, внаслідок отриманих травм вона померла. Через смерть матері позивачка постійно перебуває у пригніченому емоційному та психічному стані, душевний біль, спричинений смертю матері, не можна вгамувати у будь-який спосіб або відшкодувати в повному обсязі, в даному випадку страждання позивачки є по життєвими. Крім того, факт душевного, емоційного потрясіння, погіршення психічного стану здоров`я ОСОБА_1 потягнув за собою зрив вагітності. Смерть матері призвела до порушення нормальних життєвих зв`язків позивачки та вимагає докладання додаткових зусиль для організації свого подальшого життя.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 16 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод» ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві, 200000 гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод» ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 600 (п`ять тисяч шістсот) гривень.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що характер та обсяг її душевних, психічних страждань, у зв`язку із загибеллю та обставинами загибелі близької людини, враховує той факт, що дійсно ОСОБА_1 була донькою померлої; вину підприємства - відповідача в нещасному випадку, що стався, та завданні позивачу немайнової (моральної) шкоди. Враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань доньки загиблої, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, істотність вимушених змін у її житті, а також з урахуванням конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю матері, підлягає 200000,00 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона переживає та переносить. Позов в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5600 грн. суд першої інстанції вважав обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, відповідачем клопотань про зменшення або обґрунтувань неспівмірності витрат не надано, тому дані позовні вимоги підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням Товариство з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод» звернулось з апеляційною скаргою до Луганського апеляційного суду, відповідно до якої просить скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 вересня 2021 року та постановити нове рішення за суттю позовних вимог щодо відмови у стягненні з відповідача.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник виходив з того, що відповідач в судовому процесі в день прийняття рішення участі не приймав, оскільки не був в належний спосіб повідомлений про час та день слухання справи. Про наявність рішення Відповідач дізнався лише 08.10.2021 p., після того як представник звернувся до суду із запитом про стан провадження по справі. Приймаючи до уваги, що Відповідач не був належним чином повідомлений про наявність відносно нього справи на розгляді в Лисичанському міському суді, а також ті обставини, що суд не вчинив дій щодо належного повідомлення Відповідача про прийняте рішення, просив рішення скасувати. Згідно із спірним рішенням суду першої інстанції, суд поверхнево підійшов до вивчення всіх обставин по справі та поверхнево дослідив докази та доводи учасників процесу, формально підійшов до вивчення матеріалів справи та встановлення природи та форми виникнення моральної шкоди. На думку скаржника суд першої інстанції в своєму рішенні повністю проігнорував доводи відповідача, які були зазначені ним в своїх поясненнях і були подані в судовому процесі. Вищезазначені обставини призвели до необґрунтованого рішення суду та стягнення з відповідача надмірних грошових коштів. Відповідно до п. 5 Постанови № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясувати, коли саме заподіяна моральна шкода. Оскаржуване рішення суду першої інстанції вище вказаним вимогам не відповідає, оскільки було невсебічно перевірені всі обставини по цивільній справі, досліджені докази з порушенням норм процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, які підлягали застосуванню до правовідносин, що склалися між Позивачем та Відповідачем, в зв`язку із чим було винесені необґрунтовані та незаконні рішення. Згідно п. 7 Акту про нещасний випадок від ІНФОРМАЦІЯ_1 нещасний випадок із смертельним наслідком визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, отже, нещасний випадок на виробництві стався з вини відповідача...» (2 арк. рішення). Скаржник зазначає, що суд необґрунтовано дійшов висновків щодо наявності вини Відповідача, оскільки жодного правового висновку з цього питання не зазначено ні в акті про нещасний випадок ні підтверджений іншим належним доказом, в тому числі матеріалами кримінального провадження, яке триває до сьогоднішнього дня і є незавершеним. Тому твердження суду першої інстанції в спірному рішенні щодо наявності вини відповідача є не підтвердженими обставинами, оскільки суд не мав доступу ні до матеріалів кримінального провадження ні до інших матеріалів, які б вказували на ці обставини. Суд вийшовши за рамки наданих йому повноважень і в упереджений спосіб зробив висновки про вину відповідача. Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає компенсації з урахуванням наступного... суд враховує роз`яснення Постанови пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяння позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інші обставини... Суд бере до уваги, характер та обсяг душевних, психічних страждань, у зв 'язку із загибеллю та обставинами загибелі близької людини, враховує той факт, що ОСОБА_1 була донькою померлої, вину підприємства. Враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань... суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягає 200000,00 грн...» (3 арк. рішення) Скаржник зазначає, що суд першої інстанції під час написання рішення, не надав жодного аналізу причинно-наслідкових явищ щодо появи матеріальної шкоди в розмірах визначених Позивачем. І це відбулось навіть при наявності прямих та обґрунтованих заперечень щодо розміру моральної шкоди з боку відповідача, які були висловлені в поясненнях Відповідача. Також суд в своєму рішенні послався на п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 p., однак повністю проігнорував позицію ВСУ, яка була зазначена в п.п. 3,5 Постанови. Скаржник звертає увагу колегії суддів апеляційної інстанції на ті обставини, що в спірному рішенні суду, повністю відсутній аналіз та правові висновки суду щодо позиції відповідача по справі, які ним були доведені суду в своїх поясненнях. Так відповідач заперечуючи проти позову зазначав: -«Ознайомившись із доводами Позивача, Відповідач зазначає, що на сьогоднішній час у законодавстві України немає жодного нормативно-правового акту, який би встановлював процедуру доведення і способи вирахування ступеня і розміру моральної шкоди. Однак існують відповідні рішення суду вищих інстанцій з приводу визначення обставин та механізму визначення розміру моральної шкоди. Одним із таких рішень можливо вважати постанову Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова № 4). ВСУ у Постанові № 4, визначив коло обставин, які підлягають з`ясуванню під час вирішення судом питання щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п. 3 Постанови № 4, під моральною шкодою належать розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 5 Постанови № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясувати, коли саме заподіяна моральна шкода. Позивачем не доведено, за матеріалами позовної заяви, наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності Відповідача. Така сама позиція зазначена і в постанові ВС від 12.09.2018 у справі №335/11779/1б-и. Таким чином, на думку апелянта, позивач не довела безспірність вини Відповідача щодо наслідків нещасного випадку, за наслідком якого загинула гр-ка ОСОБА_3 ». Суд першої інстанції повністю проігнорував посилання Відповідача на вищезазначені обставини, не надав їм ні якої оцінки та згідно спірного рішення суду не брав їх до уваги зовсім. Також суд першої інстанції повністю проігнорував і позицію відповідача, щодо порядку встановлення розміру цивільно-правової відповідальності, яка зазначалась в позовній заяві. Відповідач наводив приклад визначення складових для обрахунку розміру моральної шкоди Позивача: «...а саме: Д - діяння особи, яке має бути таким, що порушило право потерпілого; В- наявність вини особи, яка заподіяла шкоду; Н - наслідки у вигляді моральної шкоди, яка була спричинена винним діянням особи; ПНЗ - причинно-наслідковий зв`язок між діянням винної особи та моральними стражданнями, який підтверджує, що ці страждання були викликані саме протиправним діянням особи; ДК - докази, які необхідно зібрати та подати суду для підтвердження наявності інших елементів суми відшкодування моральної шкоди; СР - судове рішення, як остаточний доказ вини за наслідками нещасного випадку. Таким чином формулою, за якою можливо визначити наявність завдання моральної шкоди, має наступний вигляд: МШ - (Д + В + Н + ПНЗ + ДК) СР, де МШ - моральна шкода. Лише за наявності та доведеності всіх елементів типової форми правопорушення, забезпечує обґрунтованість відповідно, як самої моральної шкоди так і її розміру». Скаржник наголошує, що судом було проігноровано і той факт, що Відповідач всіляко приймав участь у вирішенні питань Позивача, які виникали у неї за наслідками смерті працівника - ОСОБА_3 . Відповідач добровільно взяв на себе всі фінансові витрати, пов`язані із похованням та здійсненням поминальних заходів, виготовлення та облаштування пам`ятного надгроб`я на могилі ОСОБА_3 . Підприємство жодного разу не відмовляло родичам загиблої ОСОБА_3 в наданні допомоги. Вищезазначені обставини, залишились також поза увагою суду і жодним чином не були прийняті до уваги. Скаржник також звертає увагу шановної колегії суддів на існуючу судову практику щодо стягнення моральної шкоди, яка зазначена у відповідних рішеннях Постанова ВП ВС від 15.12.2020 р. № 752/17832/14-ц (14-538цс19) та Постанова ВС від 12.09.2018 р. у справі № 335/11779/16-ц.. Так згідно висновків суддів ВС було зазначено, що «Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.» Скаржник звертає увагу судів, що Позивач від фонду соціального страхування , за наслідками настання нещасного випадку отримала грошову компенсацію в розмірі 200000,00 грн. яка була розрахована фондом та сплачена Позивачу. Зазначений факт був відомий суду, однак ці обставини судом не досліджені та не здійснений аналіз таким чином, наявний факт. Також судді ВС звертали увагу на те, що «У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.»

Скаржник зазначає, що вищезазначені обставини безпосередньо вплинули на факт того, що суд першої інстанції прийняв необгрунтоване рішення в часті визначення розміру стягнення з нього грошових коштів в якості морального відшкодування на користь Позивача.

Позиція інших учасників справи

08 листопада 2021 року на адресу Луганського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 ..

Мотивуючи який, позивач зазначив, що скаржник безпідставно стверджує про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що на думку відповідача призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.При цьому, апелянт не зазначає в апеляційній скарзі конкретних норм права (матеріального чи процесуального), які на його думку були порушені судом.Матеріалами справи підтверджується і не заперечувалось відповідачем, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 03 год. 45 хв. у відділенні дифузії цеху кістковою клею ТДВ «Лисичанський желатиновий завод» внаслідок вибуху дифузора (наскрізна нумерація всередині цеху кісткового клею № 2), реєстраційний номер 30658_С, заводський номер 150, стався нещасний випадок з матір`ю позивачки - апаратником кісткового клею ОСОБА_3 , яка працювала в цеху. Внаслідок вибуху відбулось руйнування корпусу дифузора у вигляді розділення на частки стінок та відкидання фрагментів і вмісту, що призвело до загибелі ОСОБА_3 .Частиною 2 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собакбійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.Згідно Додатку 3 до Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою КМУ від 26.10.2011 № 1107 (далі - Порядок № 1107), до переліку машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, зокрема відносяться: устаткування, пов`язане з використанням, виготовленням, переробкою, зберіганням, транспортуванням, утилізацією чи знешкодженням небезпечних або шкідливих речовин; технологічне устаткування хімічної, біохімічної, нафтохімічної, нафтогазопереробної, металургійної, коксохімічної, ливарної, олійно-жирової, ефіроолійної, деревообробної промисловості, хлор- та аміаковикористовуючих виробництв; посудини, що працюють під тиском понад 0,05 МПа.Частина друга статті 1168 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.Оскільки нещасний випадок зі смертельним наслідком стався під час виконання ОСОБА_3 трудових обов`язків в ТДВ «Лисичанський желатиновий завод», а її смерть настала в наслідок дії джерела підвищеної небезпеки (вибуху дифузора типу ХДА 27), тому моральна шкода відшкодовується відповідачем на користь позивача незалежно від вини відповідача.З огляду на зазначене, не заслуговують на увагу доводи відповідача в апеляційній скарзі, що позивачка не довела безспірність вини відповідача щодо наслідків нещасного випадку, під час якого загинула ОСОБА_3 , а також не надала суду жодних належних та допустимих доказів доказів, які б підтверджували ступінь та розмір моральної шкоди.В даному випадку, передчасна смерть матері спричинила позивачці глибоке емоційне та психологічне потрясіння, душевний біль і страждання, та призвела до погіршення психічного здоров`я ОСОБА_1 , позивачка втратила апетит, почала страждати від безсоння та врешті вимушена була звертатись по медичну допомогу (до невропатолога та психіатра).На фоні вищевказаних проблем у ОСОБА_1 з`явився невротичний тремор, який не дозволяв їй тримати (стискати) в руках маленькі речі та навіть писати. Тому, позивачка вимушена була звернутись до лікаря невропатолога, який призначив лікування, в тому числі приймати заспокійливі ліки (антидепресанти та транквілізатори), в тому числі: гідазепам, нейровітам, флуоксетін, біфрен тощо. Лікування ОСОБА_1 під наглядом невропатолога тривало близько семи місяців, однак стан її здоров`я повністю так і не відновився.Вищевказані обставини щодо завдання позивачці моральної шкоди, внаслідок смерті матері, факт душевного, емоційного потрясіння, погіршення психічного стану здоров`я ОСОБА_1 в наслідок чого вона повинна була приймати тривалий час заспокійливі препарати, стали причиною зриву вагітності позивачки. Зазначені обставини підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами (медичними документами), які повно, об`єктивно та безпосередньо були досліджені судом першої інстанції.Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивачці завдано моральну шкоду пов`язану із втратою рідної людини, яка підлягає стягненню з відповідача. При цьому душевний біль, спричинений смертю матері, не можна вгамувати у будь-який спосіб та відшкодувати в повному обсязі, в даному випадку страждання позивачки є довічними оскільки матір вже не можливо повернути до життя.Душевні страждання позивачки, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з діяльністю відповідача, пов`язаною з використанням на виробництві джерела підвищеної небезпеки - дифузора типа ХДА 27, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким була спричинені загибель ОСОБА_3 , під час виконання трудових обов`язків, тому вірним є висновок місцевого суду про наявність правових підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу у зв`язку із загибеллю матері.При цьому, не заслуговують на увагу твердження відповідача в апеляційній скарзі, що «...Позивач не надала жодних належних та допустимих доказів, окрім своїх приватних суджень та особистого сприйняття моральних страждань, які б підтверджували ступінь та розмір таких моральних страждань... Суд не з`ясував протиправність діяння відповідача... наявність причинного зв`язку між шкодою та виною відповідача».Верховний Суд в постанові від 03 грудня 2018 року по справі № 210/1036/17 про відшкодування моральної шкоди завданої смертю чоловіка, який загинув під час виконання своїх трудових обов`язків, зробив правовий висновок, що смерть особи і результаті нещасного випадку на виробництві є підставою для звернення до суду і позовом про відшкодування моральної шкоди. Відповідачем за позовом в такому випадку є особа, з якою особа, що померла, перебувала у трудових відносинах. Верховний Сул відхилив аргументи касаційної скарги про те, що позивачка не підтвердила достатнім та допустимими доказами факт заподіяння їй моральних страждань та розмір завданої їй моральної шкоди, вказав на їх безпідставність, оскільки смерть рідної людини - це відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди судом першої інстанції враховано наявність негативних наслідків в житті ОСОБА_1 (фізичних та психологічних) у зв`язку із загибеллю близької людини ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивачки, а також взято до уваги характер та обсяг душевних і психічних страждань ОСОБА_1 , їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати та істотність вимушених змін у житті позивачки.Таким чином, законним і обґрунтованим є висновок місцевого суду, що стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю матері, підлягає 200 000,00 грн., що буде відповідати стражданням і переживанням ОСОБА_1 .При цьому, апелянт безпідставно посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ТДВ «Лисичанський желатиновий завод» відшкодувало позивачці вартість матеріальних витрат, пов`язаних із похованням матері та із виготовленням пам 'ятного нагроб 'я.Вищевказані обставини не мають значення для предмету даного спору, оскільки згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.Обставини щодо отримання ОСОБА_1 від фонду соціального страхування грошової компенсації в розмірі 200 000,00 грн. за наслідками нещасного випадку, взагалі не відповідають дійсності, оскільки позивачка не отримувала від фонду ніяких коштів. Відповідач в суді першої інстанції не посилався на вищевказані обставини, а посилаючись в апеляційній скарзі не надав суду доказів на підтвердження своїх слів.З огляду на зазначене, рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 вересня 2021 року у справі № 415/380/20 є законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального і процесуального права, на підставі повно і всебічно встановлених обставин справи, які підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами. Водночас, доводи апелянта є необґрунтованими та безпідставними.

Явка сторін

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, в судове засідання з`явився представник відповідача.

Від представника позивача та позивачки надійшли заяви щодо розгляду справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, виступ та відповіді на запитання судової коллегії представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Судова колегія відмовила представнику відповідача у задоволенні усного клопотання про витребування з Фонду соціального страхування України інформації про сплату позивачці грошової компенсації у зв`язку зі смертю на виробництві її матері, так як представник відповідача не зазначив вид компенсації та не був позбавлений такого права при подачі апеляційної скарги та підготовці апеляційного перегляду, що може порушувати стадійність цивільного процесу та баланс прав сторін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 77 ЦПК України належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони.

Дослідивши матеріали справи судова колегія встановила.

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.7), копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.8), копії свідоцтва про укладання шлюбу серії НОМЕР_4 (а.с.10), витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.12) слідує, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 .

З копії трудової книжки (а.с.15-16),слідує , що ОСОБА_3 працювала у ТДВ «Лисичанський желатиновий завод» апаратником виробництва кісткового клею з 21.09.2018 р.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.17), слідує що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

З довідки про причини смерті (а.с. 18), зазначено що причиною смерті ОСОБА_3 є вибухова травма

з множинними закритими двобічними переломами ребер, кісток правої гомілки та термічними опіками голови, тулуба, кінцівок.

Згідно з актом спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався 13 квітня 2019 р. о 03.45 годин на ТДВ «Лисичанський желатиновий завод» від 16.07.2019 р., ОСОБА_3 , працюючи апаратником виробництва кісткового клею 5 розряду у відділенні дифузії цеху кісткового клею ТДВ «Лисичанський желатиновий завод», знаходилась на робочому місці коли стався вибух на дифузорі № НОМЕР_6 , в наслідок чого вона отримала вибухову травму з множинними закритими двобічними переломами ребер, кісток правої гомілки та термічними опіками голови, тулуба, кінцівок (а.с.23-26).

Згідно п.7 Акту про нещасний випадок від 13.04.2019 року нещасний випадок із смертельним наслідком, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 з апаратником виробництва кісткового клею у ТДВ «Лисичанський желатиновий завод» ОСОБА_3 визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

Отже, нещасний випадок на виробництві стався з вини відповідача, смерть ОСОБА_3 настала від нещасного випадку у зв`язку з виробництвом.

З відповіді на адвокатський запит з Амбулаторно-поліклінічного відділення КНП «Лисичанська обласна лікарня з надання психіатричної допомоги» (а.с.101), слідує, що ОСОБА_1 зверталася до лікаря-психіатра м. Лисичанська за амбулаторною допомогою 09.08.2019 р., 29.08.2019 р., 28.11.2019 р. з погіршенням психічного стану після трагічної смерті її матері.

З виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 10-76 (а.с.110), що ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в гінекологічному відділенні КНП «2 Лисичанська багатопрофільна лікарня» з 21.02.2020 р. по. 03.03.2020 р., заключний діагноз - замерла вагітність.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров`я або смерті фізичної особи.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, виникає з настанням юридичного факту смерті , а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_3 була матір`ю позивачки, то вона має право на відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача є обґрунтованими, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до статей 1167, 1168 ЦК України відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється винною особою, яка її завдала.

За змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 у зв`язку із загибеллю матері підтверджується матеріалами справи.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстнції і вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає компенсації з урахуванням наступного.

Позивачка оцінює моральну шкоду, заподіяну їй в наслідок загибелі матері, у 200000,00 грн., яку просила стягнути з відповідача.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Суд бере до уваги, характер та обсяг її душевних, психічних страждань, у зв`язку із загибеллю та обставинами загибелі близької людини, враховує той факт, що дійсно ОСОБА_1 була донькою померлої; вину підприємства - відповідача в нещасному випадку, що стався, та завданні позивачу немайнової (моральної) шкоди.

Враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань доньки загиблої, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, істотність вимушених змін у її житті, а також з урахуванням конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю матері, підлягає 200000,00 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона переживає та переносить .

Щодо позовних вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надані наступні документи:

копія договору про надання правової допомоги від 29 липня 2019 року (а.с. 68-69), який у п. 3.2 містить фіксовану суму гонорару - 5 600 грн;

копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 73);

ордер на правову допомогу серії ВВ № 1002629 (а.с. 72);

копію меморіального ордеру № 2PL765661 про сплату ОСОБА_2 5 600 грн, призначення платежу - оплата гонорару адвоката ОСОБА_1 (а.с. 71);

копію квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 29 липня 2019 року № 0.0..1 яка свідчить про сплату ОСОБА_1 ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 5 600 грн, призначення платежу - оплата гонорару адвоката (.а.с 70).

Суд першої інстанції з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 5 600 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Судова колегія погоджується з зазначеним висновком та звертаї увагу , що аналогічна позиція міститься у постанові ВС від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19).

Разом з тим, вимог щодо неспівмірності витрат на правову допомогу відповідачем заявлено не було.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5600 грн. є обґрунтованим, підтвердженим належними та допустимими доказами, відповідачем клопотань про зменшення або обґрунтувань неспівмірності витрат не надано, тому дані позовні вимоги підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Доводи апелянта щодо непогодження з твердженням суду першої інстанції в спірному рішенні щодо наявності вини відповідача є не підтвердженими обставинами (оскільки суд не мав доступу ні до матеріалів кримінального провадження ні до інших матеріалів, які б вказували на ці обставини.) не є слушним , так як під час апеляційного розгляду справи скаржником не заперечувалось, що позивачу спричинено моральної шкоди, а також, що померлій спричинено шкоду джерелом підвищеної безпеки. Крім того, згідно п.7 Акту про нещасний випадок від 13.04.2019 року нещасний випадок із смертельним наслідком, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 з апаратником виробництва кісткового клею у ТДВ «Лисичанський желатиновий завод» ОСОБА_3 визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

Доводи апелянта стосовно необгрунтованості рішення в частині визначення розміру спричиненої моральної шкоди позивачці , не є слушними так як судом першої інстанції в оскаржуваноиму рішенні грунтовно досліджено обставини події та надана належна правова оцінка характеру та обсягу заподіяних позивачці моральних страждань(а.с.182-183). Крім того, на час апеляційного перегляду справи представник відповідача не заперечуючи по сууті спричинення позивачці моральної шкоди викликаної смертю її матері не надав розрахунку моральної шкоди, яку на думку відповідача було б за можливе відшкодувати позивачці.

Довод скаржника, що Управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Луганській області позивачці сплачено грошову компенсацію у розмірі 200 000 грн, належним чином не підтверджено відповідними доказами, що підтвердив представник скаржника під час апеляційного розгляду справи.

Судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо не належного повідомлення відповідача про розгляд судової справи призначений судом першої інстанції на 16 вересня 2021 року. Відповідно до матеріалів справи представник ОСОБА_5 був повідомлений про проведення судового засідання у даній справі, яке призначено на 16.09.2021 року на 13:30 год., телефонограмою(а.с.177-179), що на думку колегії суддів не є належним повідомленням. За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права в частині повідомлення відповідача про дату останього судового розгляду.

Відповідно до п. 4 ч.1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, тому відповідно до ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 вересня 2021 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення.

Ухвалюючи нове рішення судова колегія керується вимогами ст.ст.23,1167,1168 ЦК України стосовно виниклих правовідносин сторін. Положеннями ст. 137 ЦПК України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначаючи розмір витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката. Та ст.141 ЦПК України визначаючи розмір судових витрат.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод» про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю працівника на виробництві - задовольнити . Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві, 200000 (двісті тисяч) гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб.Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод» в дохід держави судові витрати в розмірі 2000 ( дві тисячі) гривень. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 600 (п`ять тисяч шістсот) гривень.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод» задовольнити частково. Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 вересня 2021 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод» про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю працівника на виробництві - задовольнити .

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві, 200000 (двісті тисяч) гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод» ( ) в дохід держави судові витрати в розмірі 2000 ( дві тисячі) гривень.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод» ( ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 600 (п`ять тисяч шістсот) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді