Справа № 583/4026/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді - Плотникової Н.Б.

при секретарі - Добровольській А.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

третя особа: орган опіки та піклування - виконавчий комітет Охтирської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком,

ВСТАНОВИВ:

06.11.2020 року позивач подав до суду позовну заяву до відповідача про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, в якій просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із рідним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачкою є двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням суду від 03.07.2020 р. шлюб між сторонами розірвано. На даний час він (позивач) проживає в своєму будинку разом з матір`ю, а відповідачка з дітьми та співмешканцем проживає на квартирі, яку винаймає. Відповідно до судового наказу Охтирського міськрайонного суду від 25.09.2020 року з нього (позивача) стягуються аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь відповідачки ОСОБА_5 . Вважає, що в даному випадку для дитини - ОСОБА_3 буде краще проживати з ним (позивачем), так як він (позивач) має постійний дохід (отримує пенсію в розмірі 8697,85 грн.), має в власності частину житлового будинку, в якому проживає, та житловий будинок в с. Михайленкове Охтирського району, проживає поруч зі школою, де навчається ОСОБА_3 , а тому дитині не потрібно буде їздити на маршрутці до школи. В його будинку за адресою: АДРЕСА_1 створені всі соціально-побутові умови для проживання дитини - є окрема кімната, ліжко, меблі, робоче місце для навчання, іграшки. Відповідачка не має постійного доходу, так як ніде не працює, власного житла не має, вона його винаймає, тому у дитини немає постійних соціально-побутових умов, крім того, дитині доводиться до школи їхати на маршрутному таксі. Виключно в інтересах дитини, аби для нього створити більш безпечне та комфортне життя, просить позов задовольнити.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, подали відзив на позовну заяву та заперечення, в яких відповідачка просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком в повному обсязі. Позовні вимоги не визнає і повністю заперечує проти їх задоволення, оскільки колишній чоловік маніпулює маленькою дитиною та умисно «демонізує» її (відповідачки) образ задля яскравого емоційного забарвлення своєї позовної заяви. Дійсно, вона з позивачем розлучені та разом не проживають, після розлучення вона з позивачем прийшли до висновку, що діти мають проживати з нею - відповідачкою. Вона ( ОСОБА_2 ) не перешкоджає позивачу спілкуватися з дітьми, малолітній ОСОБА_3 проживає з нею (відповідачкою), але часто відвідує батька, залишається в нього ночувати. Стосовно обідів для дитини відповідачка зазначила, що дитина має два повноцінних прийоми харчування у школі, за які сплачуються батьківські кошти, крім того, дитина снідає та вечеряє вдома. Дитина має надлишкову вагу, тому додаткова їжа, яку приносить батько до школи, не приносить користі, а лише шкодить здоров`ю дитини. Також вказала, що вона (відповідачка) дбає про своїх дітей, слідкує за їх здоров`ям, навчанням ОСОБА_3 - вона є членом батьківського комітету, діти чисті і по сезону вдягнені, нагодовані, розвиваються відповідно їх віку. На даний час, після розлучення з позивачем, вона з дітьми проживає в квартирі, яку винаймає, за адресою: АДРЕСА_2 , в цій квартирі є окрема дитяча кімната, у сина ОСОБА_3 є своє спальне місце, речі і іграшки. Вона (відповідачка) на даний час здійснює догляд за молодшою дитиною, якій 2 роки, отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям в розмірі 5545,30 грн., підробляє продажем квітів, які сама вирощує, має вищу педагогічну освіту. Після народження ОСОБА_3 вона (відповідачка) майже весь свій час присвятила сину, колишній чоловік більше часу проводив на роботі, а потім проходив військову службу. Вважає, що проживання восьмирічної дитини з матір`ю та молодшим братиком при цьому - підтримка стосунків і повноцінне спілкування із батьком, якнайкраще відповідає інтересам дитини, його психологічному, моральному і духовному розвитку.

Представник органу опіки та піклування - виконавчого комітету Охтирської міської ради в судовому засіданні підтримав висновок від 28.12.2020 р., відповідно до якого орган опіки та піклування вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком не підлягають задоволенню.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, її представника, представника органу опіки та піклування - виконавчого комітету Охтирської міської ради, покази малолітнього ОСОБА_3 , свідка, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, при цьому суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що з 24.07.2010 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 24.07.2010 р. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 03.07.2020 р. за позовом ОСОБА_1 шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 7, 10).

Від шлюбу у сторін є двоє малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8, 9).

Відповідно до судового наказу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.09.2020 р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення ними повноліття, починаючи стягувати з 21.09.2020 р.

Позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить ј частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де позивач постійно проживає разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_7 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.01.2014 р., довідкою про склад сім`ї № 304 від 16.10.2020 р.

Відповідач ОСОБА_2 разом з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає окремо від позивача в житлі, яке винаймає, за адресою: АДРЕСА_2 .

На даний час малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю, періодично відвідує батька та залишається у нього з ночівлею, що не заперечували сторони в судовому засіданні.

Згідно довідки Охтирської ЗОШ І-ІІ ст. № 9 № 01-33/279 від 16.10.2020 р. ОСОБА_3 є учнем 2 класу Охтирської ЗОШ № 9 (а.с. 32).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

З матеріалів справи вбачається, що як в батька, так і в матері створено належні матеріально-побутові умови для перебування дитини, підстав, які б перешкоджали проживанню дитини з батьком чи матір`ю, не виявлено. Це підтверджується також висновком органу опіки та піклування - виконавчого комітету Охтирської міської ради від 28.12.2020 року, відповідно до якого органом опіки та піклування було проведено обстеження умов проживання малолітньої дитини та встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ј частина даного будинку належить йому на праві власності, а ѕ частини належить його матері - ОСОБА_7 , в будинку є всі зручності, у будинку є три житлові кімнати, ванна, дві кухні; відповідачка ОСОБА_2 проживає в двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , квартира з усіма комунальними зручностями, для ОСОБА_3 у квартирі є місце для відпочинку та навчання, є розвиваючі ігри, шафа для одягу, взуття та одяг відповідно до віку та сезону, разом зі ОСОБА_2 в квартирі проживають сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також співмешканець ОСОБА_9 .

Встановлено також, що обоє батьків мають самостійний дохід: позивач отримує пенсію в розмірі 8697,85 грн., що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 20.10.2020 р. №3484, відповідач на даний час здійснює догляд за дворічною дитиною та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям в розмірі 5545,30 грн. та щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн.

Батьки приймають активну участь у вихованні та навчанні дитини, обоє батьків позитивно характеризуються, що підтверджується довідками Охтирської ЗОШ І-ІІ ступенів №9 від 16.10.2020 року №01-33/280, від 26.11.2020 р. №01-33/316, довідками про участь позивача в антитерористичній операції та нагородами за зразкове виконання військового обов`язку, довідкам про проходження позивачем та відповідачем профілактичного наркологічного та психіатричного оглядів.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона є вчителем ОСОБА_3 , обоє батьків беруть активну участь у вихованні та навчанні сина.

Судом встановлено, що відповідачка не чинить ОСОБА_1 будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні з сином, а також його вихованні, батько з сином спілкуються, син часто буває у батька вдома, залишається там ночувати.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування - виконавчого комітету Охтирської міської ради від 28.12.2020 року було проведено обстеження умов проживання малолітньої дитини, проведено співбесіди та встановлено, ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем проживання, отримує пенсію по інвалідності, сплачує аліменти на утримання дітей. Малолітній ОСОБА_3 має з батьком дуже міцні психо-емоційні зв`язки та бажає проживати разом з ним, він також любить свою матір та молодшого брата. Відповідачка ОСОБА_2 позитивно характеризується, на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, вона любить своїх дітей та не бажає, щоб діти були розлучені між собою. Орган опіки та піклування вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком не підлягають задоволенню.

Малолітньому ОСОБА_3 на даний час 8 років. В цьому віці відбувається формування дитини як особистості, і батьки зобов`язані відповідально ставитися до виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На думку суду, враховуючи вік дитини, саме мати може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини, оскільки більш контролює сина в питаннях навчання, його здоров`я, використання ним вільного часу.

Доводи позивача про те, що у відповідачки відсутнє власне житло, і що вона проживає далеко від школи, де навчається син, і син змушений на маршрутному таксі добиратися до школи, на думку суду, не є тими обставинами, які мають істотне значення для прийняття рішення про визначення місця проживання дитини, так як в судовому засіданні було встановлено, що позивачкою створені належні умови для проживання, відпочинку та навчання малолітнього сина у квартирі, яку вона винаймає, відповідачка постійно відвозить дитину до школи на громадському транспорті та зустрічає зі школи.

Твердження позивача, що відповідачка не має власного доходу, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються дослідженими судом доказами.

Підсумовуючи викладене, у контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, та встановленою однаковою прихильністю дитини до обох батьків, з урахуванням обставин справи, віку дитини, суд вважає, що визначення місця проживання дитини саме із матір`ю відповідатиме інтересам дитини, оскільки матір`ю створено більш сприятливі умови для проживання дитини, її гармонійного психологічного розвитку і не впливає на реалізацію батьком своїх прав його участі у вихованні сина, крім того, малолітній ОСОБА_3 буде проживати разом зі своїм меншим братом - ОСОБА_4 .

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

Відповідно до статті 3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року, дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловлювати свою думку під час розгляду справи, що стосується її.

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Згідно ч. 3 ст. 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Враховуючи викладене, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_3 пояснив, що більше хотів би проживати із батьком, бо батько більше дозволяє грати на телефоні, в квартирі у батька в нього є своя кімната, стіл, ліжко, ноутбук. Мама більше змушує його вчитися, прибирати свої речі.

На думку суду, бажання дитини проживати разом з батьком викликано тим, що батько дає дитині більше свободи, дозволяє більше гратися на телефоні, а мати - педагог за освітою - більше контролює його та змушує навчатися, бути охайним, прибирати за собою. Дитина, проживаючи то в одного, то в іншого з батьків, починає маніпулювати, йому хочеться бути там, де весело, де дозволяють більше гратися на телефоні, а не там, де корисно.

За таких обставин, суд вважає, що з огляду на малолітній вік дитини, пояснення малолітнього у судовому засіданні не можна розцінювати як справжній, істинний вибір дитини.

Враховуючи викладене, в задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини із батьком слід відмовити. На думку суду, зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини з огляду на її вік, потребу у материнській турботі, догляді, повноцінному вихованні та розвитку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що відповідачкою були понесені витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги в сумі 6000 грн., що підтверджується Договором про надання правової допомоги від 04.12.2020 р., Додатком до Договору про надання правової допомоги від 04.12.2020 р., Додатковою угодою до Договору про надання правової допомоги від 04.12.2020 р. від 26.01.2020 р., Додатком до Договору про надання правової допомоги від 04.12.2020 р. від 15.02.2020 р., квитанціями від 28.12.2020 р., від 26.01.2021 р., актом виконаних робіт від 10.02.2021 р.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд вважає завищеною оплату наданих послуг представником відповідачки адвокатом Бондаренко О.М. На переконання суду, дії щодо вивчення документів, надання правової інформації, складення відзиву на позовну заяву, складення заперечення, участь в підготовчому та судових засіданнях по справі, підготовка до судового засідання, які вказані в акті виконаних робіт від 10.02.2021 р., враховуючи невелику складність справи, не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи та значних витрат часу на виконання даних робіт адвокатом.

З урахуванням наведеного, критеріїв співмірності, реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

На підставі викладеного, ст. ст. 7, 29, 141, 161, 171 СК України, Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. ст. ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) 4000 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Н.Б. Плотникова