КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/6483/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/229/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Правекс-Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про розірвання кредитного договору,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року, ухваленого під головуванням судді Арапіної Н.Є.,-

встановив:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Просив розірвати кредитний договір № 796-025/04Р від 02 вересня 2004 року, що укладений між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» правонаступником якого є акціонерне товариство «Правекс-Банк».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року визнано недійсними п.п. 7.1.7; 9.3. кредитного договору № 796-025/04Р від 02 вересня 2004 року, укладеного між акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що положеннями п.п. 7.1.7., 9.3. кредитного договору порушено права та законні інтереси позивача, оскільки за своїм змістом вони не відповідають законодавству України, а також засадам добросовісності та розумності та є несправедливими. Відтак наявні підстави для захисту прав споживача шляхом розірвання договору.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Правекс-Банк» зазначило, що апеляційна скарга необґрунтована.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник АТ «Правекс-Банк» проти апеляційної скарги заперечила.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався нормами Цивільного кодексу України, які регулюють спірні правовідносини. При цьому суд, вирішуючи спір, не застосував норми Закону України «Про захист прав споживачів», на які позивач посилався, як на підставу своїх позовних вимог.

Повністю з мотивами суду погодитись не можна.

Встановлено, що 02 вересня 2004 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 796-025/04Р.

Сума кредиту: 29 900 дол. США.

Цільове призначення: на споживчі цілі.

Строк: з 02 вересня 2004 року по 02 вересня 2014 року.

Відсоткова ставка: 14 % річних.

Сторонами підписано графік погашення заборгованості за кредитом.

До кредитного договору укладались ряд договір про внесення змін та доповнень.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що судовим рішенням визнано недійсними п. 7.1.7., відповідно до якого банк має право без згоди позичальника в односторонньому порядку змінити або доповнити умови даного договору та п. 9.3., відповідно до якого позичальник сплачує штраф у розмірі 100 % від суми визначеної в п. 1.1. договору, у випадку невиконання позичальником п.п. 3.1., 6.1.4.

Позивач зазначає, що враховуючи визнання пунктів 7.1.7., 9.3. кредитного договору недійсними відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право вимагати розірвання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Так, розірвання договору через істотну зміну обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли залишення відповідного правочину в силі призведе до завдання шкоди стороні, яка значно перевищує витрати, необхідні для виконання договору на первісних умовах. При цьому можливість розірвання договору пов`язується безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, за істотної зміни обставин.

Звертаючись до суду з позовом, як на підставу для розірвання договору, позивач посилається на визнання судом недійсними пунктів 7.1.7., 9.3. кредитного договору відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи положення ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків, позивач просить розірвати кредитний договір.

Згідно положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Необхідно встановлювати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, колегія суддів вважає, що підстави для розірвання кредитного договору відсутні.

Пункти договору, які визнані судом недійсними, не є тими умовами, які б свідчили про істотні недоліки в наданні фінансової послуги з боку банку.

Сторони уклали б кредитний договір і без включення цих умов.

Кредитний договір містить усі необхідні істотні умови: розмір кредиту; тип відсоткової ставки; детальний опис загальної вартості кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту; форми забезпечення кредиту.

Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договорів, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Банк зі свого боку виконав свій основний обов`язок - надав кредит, а позичальник - його отримав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не погоджується з мотивувальною частиною оскаржуваного судового рішення, а тому вона підлягає зміні, з викладенням мотивувальної частини рішення суду першої інстанції в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 15 лютого 2021 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко