КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/1331/2021 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 12 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики грошових коштів від 06 грудня 2017 року у розмірі 401 906 грн. 20 коп., яка складається з наступного: заборгованості за тілом позики - 391 312 грн. 35 коп.; інфляційних втрат - 7 474 грн. 07 коп.; 3,0% річних - 3 119 грн. 78 коп.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 06 грудня 2017 року між сторонами укладено договір позики, за яким нею (позивачкою) було надано відповідачу позику у розмірі 407 466 грн. 09 коп., що є еквівалентом 15 000 доларів США, яку останній зобов`язувався повернути в строк до 06 березня 2018 року.

Проте, отримані грошові кошти відповідач по теперішній час в добровільному порядку не повернув в повному обсязі і сума неповернутої позики складає в еквіваленті за курсом НБУ на час звернення до суду з вказаним позовом 391 312 грн. 35 коп., у зв`язку з чим, з метою захисту порушеного права позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12 травня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики грошових коштів від 06 грудня 2017 року в розмірі 401 906 грн. 20 коп. та вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким в позові відмовити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Гелхвіідзе Д.Р. подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 12 травня 2020 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, оскільки в погашення заборгованості не сплатив позивачці жодного платежу, а тому оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі в розмірі 401906 грн. 20 коп. (заборгованість за тілом позики - 391312 грн. 35 коп. + інфляційні втрати - 7474 грн. 07 коп. + 3,0 % річних - 3119 грн. 78 коп.).

Також суд зазначав, що доводи відповідача про недійсність укладеного між сторонами договору позики внаслідок шахрайських дій зі сторони позивача і внесення відомостей за заявою відповідача до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не дають суду підстав вважати цей договір недійсним.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з положень ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу.

За ч.ч.2, 3 ст.545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до зібраних матеріалів справи і як встановлено судом, 06 грудня 2017 року між сторонами було укладено договір позики, згідно з п.1 якого позикодавець (позивачка) передала у власність позичальникові (відповідачу) строком до 06 березня 2018 року грошову суму у розмірі 407 466 грн. 09 коп., що є еквівалентом 15 000 доларів США, виходячи з офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого НБУ на день посвідчення цього договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у визначений вище строк (а.с.7, 8).

Згідно з п.2 договору позики за домовленістю сторін договір позики є безоплатним і проценти на суму позики не нараховуються.

За змістом п.12 договору позики позичальник заявляє, що не має заперечень проти вчинення виконавчого напису про безспірне стягнення заборгованості у разі невиконання ним (позичальником) свого зобов`язання. Наявність підпису позичальника на цьому договорі свідчить про отримання ним грошових коштів за цим договором.

Відповідно до п.3 договору позики грошових коштів позичальник зобов`язується повертати запозичені у позикодавця грошові кошти в гривні. Загальна сума позики, яку має повертати позичальник позикодавцю, в еквіваленті повинна дорівнювати 15 000 доларів США, виходячи з офіційного курсу щодо іноземних валют, встановленого НБУ на день повернення грошових коштів.

Як вбачається з п.8 договору позики, позичальник зобов`язується повернути запозичені у позикодавця гроші готівкою, а позикодавець зобов`язаний прийняти запозичені позичальником гроші, підтверджуючи отримання повернених грошей заявою - розпискою у письмовій формі (з вказівкою дати та розміру отриманої суми), скріпленою підписами обох сторін на примірниках цього договору. Відсутність такої заяви-розписки на екземплярі позикодавця свідчить про безспірність заборгованості позичальника.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, оскільки в погашення заборгованості не сплатив позивачці жодного платежу, а тому вірно вважав, що з відповідача на користь позивачки підлягала до стягненню сума заборгованості у розмірі в розмірі 401906 грн. 2коп. (заборгованість за тілом позики - 391312 грн. 35 коп. + інфляційні втрати - 7474 грн.07 коп. + 3,0 % річних - 3119 грн. 78 коп.).

Щодо доводів сторони відповідача про недійсність укладеного між сторонами договору позики із-за шахрайських дій зі сторони позивача і внесення відомостей за заявою відповідача до Єдиного реєстру досудових розслідувань, то вони не давали суду підстав вважати цей договір недійсним.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 12 травня 2020 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 12 травня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: