Справа № 234/4319/21
Провадження № 2/234/2528/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі: головуючого судді Фоміної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Шалімової Н.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Андрєєва П.С. , відповідача ОСОБА_3 , представників третьої особи Кірєєвої І.В., Козявіної І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську Донецької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу №234/4319/21, провадження №2/234/2528/21 за позовною заявою ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 )

до

ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ),

третя особа, яка не заявляє яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради (юридична адреса: Донецька область, м. Краматорськ, пл. Миру, 2),

про позбавлення батьківських прав,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.04.2021 року до Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради, про позбавлення батьківських прав у відношенні його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З позовної заяви вбачається, що починаючи з 2007 року позивачка та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 . Фактичні шлюбні стосунки між сторонами було припинено в 2013 році, вони проживають окремо, дитина проживає з позивачкою. Спорів стосовно міста проживання дитини не було, відповідач не заперечував проти того щоб дитина проживала разом з позивачкою. З часу припинення фактичних шлюбних відносин відповідач жодного разу життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у вихованні та утриманні. На даний час відповідач проживає у м. Краматорську, однак не зважаючи на цей факт злісно не виконує свої батьківськи обов`язки. На сьогоднішній день дитині вже дванадцять років, вона не пам`ятає батька та не має до нього ніяких почуттів. Дитині забезпеченні гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між дитиною та чоловіком позивачки, що проживають разом, склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Нагляд за станом здоров`я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійсню позивачка. Відповідач участі в цій сфері життя дитини ніколи не приймав. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться життям, не відвідував і не відвідує її вдома та в загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 12, де дитина навчається у 6 класі. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідач самоусунувся від виконання батьківський обов`язків. У 2013 році позивачка зверталась до Краматорського міського суду Донецької області щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відповідно до рішення суду від 14 березня 2013 року по справі № 234/449/13-ц позов задоволено, однак до теперішнього часу відповідач ухиляється від виконання рішення суду, що підтверджується розрахунком Краматорського міського відділу державної виконавчої служби від 19.03.2021 року, щодо заборгованості по аліментам відповідача, заборгованість на теперішній час становить 74482,08 грн. Отже, й обов`язок матеріально утримувати дитину відповідачем ігнорується. Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, на думку позивачки, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Позивачка просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 20.04.2021 року, провадження про справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 08.06.2021 року, закрито підготовче провадження та призначене судове засідання для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пояснивши, що протягом останніх п`яти років, відповідач не намагався зустрітися із дитиною, ніякої участі в його житті не приймав, при цьому відповідачу відомі адреса місця мешкання, місце навчання, відповідач став чужою людиною для дитини.

В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Андрєєв П.С. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, пояснив, що він декілька разів намагався зустрітися із дитиною, у 2016 році приходив до дитини до школи, щоб побачитися, але мати дитини сказала, щоб я не заважав їм та не спілкувався із дитиною, оскільки у мене інша сім`я. Він заперечує проти позовних вимог, оскільки хоче спілкуватися зі своїм сином, приймати участь в його вихованні. У нього є інша дитина, і з ОСОБА_4 він також має намір налагодити стосунки.

На попередніх судових засіданнях були присутні представники третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради, в подальшому представник третьої особи Кірєєва І.В. надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, а також надала письмовий висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засідання дописана в якості свідка ОСОБА_6 суду показала, що, зі слів відповідача знає, що він бажає спілкуватися та приймати участь у вихованні із сином ОСОБА_4 , вона не може сказати, що відповідач поганий батько по відношенню до їх спільної дитини.

У судовому засіданні опитаний малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що розуміє суть позовних вимог, та підтримує думку своєї матері, оскільки з батьком не спілкується та не відчуває із ним сімейний зв`язок.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД ВСТАНОВИВ:

Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини по даній цивільній справі регулюються Сімейним Кодексом України.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, малолітній ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до копії свідоцтва про народження серії № НОМЕР_1 , виданого виконкомом Красноторської селищної ради міста Краматорська Донецької області, актовий запис № 45 від 17.11.2008 року, де батьком дитини зазначений ОСОБА_3 , а матір`ю - ОСОБА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 16.01.2015 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 14 березня 2013 року (справа № 234/449/13-ц, провадження № 2/234/793/13) з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки усіх видів доходів щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.01.2013 року і до повноліття дитини.

Згідно копії розрахунку від 19.03.2021 року заборгованість відповідача по виконавчому листу Краматорського міського суду № 2/234/793/13 від 14.03.2013 року на користь позивачки складає 74482,08 грн.

Згідно Інформації від 22.03.2021 № 33 Адміністрація ЗОШ № 12 доводить до Вашого відома, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 6-А класі. Мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . За період навчання батько не приймав участі у вихованні сина, не підтримує зв`язку зі школою, не спілкується з класним керівником, успіхами не цікавиться.

Згідно висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради від 21.09.2021 року № 01-49/4951, враховуючи інтереси малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування Краматорської міської ради вважає недоцільним позбавляти батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно сина ОСОБА_4 . Позбавлення батьківських прав є виключною мірою та крайнім заходом, який можливо застосувати лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і при наявності вини у діях батьків. Під час слухання справи був опитаний малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не пояснивши мотивів, повідомив, що не бажає спілкуватись зі своїм батьком. В судовому слуханні батько, ОСОБА_3 , категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав у відношенні сина, також він пояснив, що має стійкий намір налагодити спілкування з дитиною, приймати участь у його вихованні, надавати матеріальну допомогу. В матеріалах цивільної справи не має будь-яких доказів, які б свідчили, про перебування ОСОБА_3 на обліку з наркоманії або алкоголізму, про притягнення його до кримінальної або адміністративної відповідальності. Також, до служби у справах дітей Краматорської міської ради ніякої компрометуючої інформації щодо невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_3 не надходило. Висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 було розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини від 02.09.2021 (протокол № 16).

Ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунуся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка залишилася проживати з матір`ю.

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Беззаперечною підставою для позбавлення батьківських прав, серед іншого є ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічні алкоголізм або наркоманія; експлуатація дитини, засудження за злочин щодо дитини.

В матеріалах цивільної справи не має будь-яких доказів, які б свідчили, про перебування ОСОБА_3 на обліку з наркоманії або алкоголізму, про притягнення його до кримінальної або адміністративної відповідальності.

На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку про те, що у діях відповідача ОСОБА_3 не вбачаються ознаки злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків, в судовому слуханні категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав у відношенні сина, також він пояснив, що має намір налагодити спілкування з дитиною, приймати участь у його вихованні, надавати матеріальну допомогу.

Враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 4, 12, 81, 89, 141, 166, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 164, 165 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», п. 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 03.12.2021 року.

Суддя Краматорського міського суду Ю. В. Фоміна