Справа № 191/1495/21
Провадження № 2-з/191/99/21
У Х В А Л А

іменем України

08 грудня 2021 року м. Синельникове

Синельниківській міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондаренко Г.В.

за участю секретаря Заламай О.Ю.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справіза позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Друга Синельниківська державна нотаріальна контора, Іларіонівська територіальна селищна рада, приватний нотаріус Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Новікова Ірина Юріївна про визнання права власності на ј частку будинку в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Друга Синельниківська державна нотаріальна контора, Іларіонівська територіальна селищна рада, приватний нотаріус Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Новікова Ірина Юріївна про визнання права власності на ј частку будинку в порядку спадкування за законом.

Сторони в підготовче судове засідання не з`явилися.

До початку підготовчого судового засідання представник позивача ОСОБА_1 надав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 . В обґрунтування заяви зазначив, що предметом спору по даній справі є визнання в цілому за позивачем право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Є підстави вважати, що відповідач має можливість щодо розпорядження цим майном на власний розсуд. Невжиття забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду.

Суд, дослідивши заяву та додані до неї матеріали, вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Як зазначено в Постанові Пленуму № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається в будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права, яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачено і п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст.2 ЦПК України.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суддя враховує також практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення у Справі (заява N 60750/00) " Шмалько проти України" від 20.07.2004 року. Так, згідно п. 43 вказаного рішення: « Суд наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на

доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень… Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу визнання права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування.

Заява ОСОБА_1 про забезпечення позову обґрунтована тим, що у разі невжиття заходів до забезпечення позову він не зможе реально захистити свої порушені права та отримати реальне задоволення своїх вимог в повному обсязі.

Наданими представником позивача документами підтверджується те, що між сторонами існує реальний спір, щодо права власності на спірне майно в порядку спадкування, який має вирішуватись в суді.

Суд вважає за недоцільне застосовувати забезпечення позову у вигляді арешту майна, а тому дійшов до висновку про необхідність забезпечити позов шляхом заборони державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, окремих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо вчинення реєстраційних дій, вчинення дій, пов`язаних з відчуженням спірного нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Заходи забезпечення позову застосовуються судом до ухвалення рішення по справі та набрання ним законної сили.

Щодо зустрічного забезпечення, то це питання врегульовано ст.154 ЦПК України.

Статтею 154 ЦПК України встановлено поняття та випадки застосування зустрічного забезпечення. Так, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Дослідивши матеріали, які додані заявником до заяви про забезпечення позову, суддя вважає, що заявник має зареєстроване місце проживання на території України, що підтверджується копією паспорта.

Отже, в даному випадку відсутні підстави для обов`язкового зустрічного забезпечення, передбаченого ч.3 ст. 154 ЦПК України, а наявність майна у позивача свідчить про можливість відшкодування збитків відповідача.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Керуючись статтями 149, 153 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справіза позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Друга Синельниківська державна нотаріальна контора, Іларіонівська територіальна селищна рада, приватний нотаріус Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Новікова Ірина Юріївна про визнання права власності на ј частку будинку в порядку спадкування за законом, задовольнити частково.

Заборонити державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, окремих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо вчинення реєстраційних дій, вчинення дій, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з дня її підписання суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

На ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду може бути подано апеляційну скаргу.

Суддя Г. В. Бондаренко