Справа № 465/5455/18 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3637/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Симця В.І.,

з участю : апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 07 вересня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Універсал Банк до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року представник AT «ТАСКОМБАНК» - Баженов А.В. звернувся до Франківського районного суду м. Львова з заявою про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Універсал Банк до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування заяви про забезпечення позову зазначав, що на розгляді Франківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа №465/5455/18 за позовом AT «Універсал Банк», правонаступником якого є AT «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення солідарно заборгованості за Кредитним договором № BL2316 від 28.02.2008 року. Відповідно до умов кредитного договору, банк має право вимагати повернення кредиту та нарахованих процентів, сплату штрафних санкцій (пені, штрафів), а позичальник відповідно зобов`язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі штрафні санкції (пеня, штраф) незалежно від строку настання виконання зобов`язань за кредитним договором, у випадках передбачених кредитним договором. Умови кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, Відповідач 1 повністю уникає свого обов`язку щодо повернення кредиту, заборгованість постійно збільшується. Відповідач 2 навмисно протягом тривалого часу не здійснює виконання зобов`язань за кредитним договором щодо погашення суми боргу, процентів за його користування; діє недобросовісно, ухиляється від виконання обов`язків, покладених кредитним договором. Відтак, просив вжити заходи забезпечення позову, а саме накласти арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності та 1/4 квартири за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 07 вересня 2021 року заяву представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі №465/5455/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Універсал Банк до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Забезпечено позов у цивільній справі №465/5455/18 шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 151,3 кв.м., житлова площа 88,1 кв.м., яка складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, комора в підвалі 8.0 кв.м., номер запису 20529, в книзі 37 до вирішення справи по суті чи скасування даної ухвали.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що ухвала прийнята з порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що заявником не надано жодних доказів того, що боржник вчиняє дії чи може вчинити дії, які унеможливлюють чи ускладнюють можливе майбутнє виконання рішення суду, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів. Сама по собі наявність кредитної заборгованості не може бути підставою для застосування норм чинного законодавства в частині, що регулює питання забезпечення позову.

Вважає, що заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає у зв`язку з тим, що обставини, на які посилається заявник як на підставу для забезпечення позову ніяким чином не підтверджені.

Окрім цього, в іпотеці банку перебуває майно, вартість якого перевищує загальну суму заборгованості, а спір між сторонами по суті не вирішено. ОСОБА_1 є поручителем, арешт накладено на належне йому додаткове майно, попри вже наявну передачу останнім в іпотеку банку вартісного майна.

Вказує, що 28.02.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» укладено договір іпотеки, згідно якого предметом іпотеки є нежитлове приміщення по АДРЕСА_4 , загальною площею 153, 4 кв.м. та визначено заставною вартістстю за згодою сторін 721 218 грн.

Просить суд скасувати ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 07 вересня 2020 року про забезпечення позову та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки в добровільному порядку відповідач ОСОБА_1 свої договірні зобов`язання перед позивачем не виконує, позивачем доведено наявність кредитної заборгованості, а відповідач має у власності нерухоме майно, то заяву про забезпечення позову слід задоволити частково. Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що квартира за адресою АДРЕСА_2 перебуває у співвласності іншої особи, права та охоронювані законом інтереси якої на це нерухоме майно не можуть бути порушені, зокрема, накладенням арешту на це майно.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що в провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа №465/5455/18 за позовом AT «Універсал Банк», правонаступником якого є AT «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення солідарно заборгованості за Кредитним договором № BL2316 від 28.02.2008 року.

06 вересня 2021 року представник позивача ОСОБА_4 подав заяву про забезпечення позову у цивільній справі №465/5455/18.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанова Великої Палати від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що "…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу".

Також під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Однак, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В заяві про забезпечення позову представник ПАТ Універсал Банк - Баженов А.В. просив вжити заходи забезпечення позову, а саме накласти арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності та 1/4 квартири за адресою АДРЕСА_2 .

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не взяв до уваги, що зобов`язання ОСОБА_1 перед банком вже забезпечене іпотекою.

Так, як вбачається з матеріалів справи 28 лютого 2008 року між ВАТ «Банк Універсальний» , правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №BL2316. З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 , між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 28 лютого 2008 року. Предметом договору іпотеки є нежитлове приміщення загальною площею 153,40 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , застовна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 721 218 грн.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Посилання в заяві про забезпечення позову на те, що предмет іпотеки вибув з володіння банку, як на підставу задоволення заяви про забезпечення позову, суд вважає необґрунтованими.

Так, відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, оскільки у момент передачі майна в іпотеку іпотекодавець не був її власником. Іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

Таку правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд України у постановах від 24 грудня 2014 року (провадження № 6-201цс14), від 05 лютого 2014 року (провадження № 6-131цс13) та Вищий господарський суд України у своїй постанові від 09 лютого 2015 року (провадження № 54/315).

Враховуючи, що кредитні зобов`язання відповідачів забезпечені іпотекою, недійсність якої позивачем не доведено, в суду першої інстанції не було підстав для застосування ще одного виду забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 07 вересня 2021 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі №465/5455/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Універсал Банк до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2021 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.