Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2021 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Питель О.В.;

секретар судового засідання Цвень М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 130/332/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

УСТАНОВИВ:

До Барського районного суду Вінницької області на підставі ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11.02.2021 для розгляду за підсудністю надійшла цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Барського районного суду Вінницької області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди (справа № 130/332/21) передано для розгляду судді Питель О.В.

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 20.07.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтувала тим, що 05.10.2020 ОСОБА_2 звернувся до Барського відділення Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області про те, що 08.09.2020 об 11 год. ОСОБА_1 , перебуваючи у приміщенні Каришківської сільської ради, висловлювалася на адресу сільського голови Гончара О.В. нецензурною лайкою, що і слугувало підставою для складання протоколу та звернення до суду для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Постановою Барського районного суду Вінницької області від 07.12.2020 у справі № 125/1820/20 позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді шістдесяти годин громадських робіт. Постановою Вінницького апеляційного суду від 04.01.2021 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 постанову Барського районного суду Вінницької області від 07.12.2020 скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Позивач вважає, що звернення відповідача до правоохоронних та судових органів щодо притягнення її до адміністративної відповідальності є надуманими, безпідставними, такими, що не мали законного обґрунтування та носили протизаконний характер. Тому такими діями відповідач завдав їй матеріальних та моральних збитків. Щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, вказала, що у зв`язку з розглядом вказаної вище справи та цієї справи, вона змушена була звертатись до адвокатської контори за наданням їй правничої допомоги. Загальна сума витрат на правничу допомогу склала 10000 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, вказала, що їй встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба 2 ступеня, гіпертонічний криз. Зазначений діагноз свідчить про необхідність надання позивачу медичної допомоги та лікування. Крім того, відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ № 827247 від 27.05.2020, позивач має 3 групу інвалідності. Діагноз онкологічні захворювання, рак щитоподібної залози 1 ступеня, тіереоідектомія, центральна дирекція, нецукровий діабет вперше виявлений у 2017. Ураховуючи наведені обставини та маючи вказані хвороби, позивач дуже глибоко переживає, знаючи про свою непричетність до адміністративного правопорушення та неправомірних дій відповідача, ще необхідно було витрачати кошти на правовий захист адвокатам та відстоювати свої інтереси у судових інстанціях. Замість того, щоб пройти курс лікування для нормального функціонування свого організму та купівлю ліків, оскільки вони життєво необхідні для неї. Розмір заподіяної позивачу моральної шкоди відповідач має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести позивачу, пов`язані з відновленням психічного стану, відпочинком від усього, що з нею сталося щодо неправомірних дій відповідача. Розмір душевних страждань позивач оцінює в 25000 грн, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з неправомірними діями відповідача. Таким чином, позивач просила стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду у розмірі 10000 грн, моральну шкоду у розмірі 25000 грн.

Представник відповідача адвокат Федоренко П.П. подала до суду відзив на позовну заяву. Відповідно до змісту якого, заперечила щодо позовних вимог ОСОБА_1 та просила відмовити у позові з таких підстав. Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, зазначила, що вважає їх безпідставними, оскільки витрати на правничу допомогу у справі про адміністративне правопорушення не можуть вважатися матеріальною шкодою у розумінні ЦК України, а законом віднесені до судових витрат, порядок відшкодування яких чітко регламентований у процесуальних кодексах та відбувається за спеціальною процедурою. Окрім того, у позовній заяві також безпідставно заявляється вимога відшкодування в рахунок матеріальних збитків витрат на правничу допомогу, які позивач поніс у даній справі. За своєю правовою природою, витрати на правничу допомогу є витратами, пов`язаними із розглядом справи й можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством. Тому представник відповідача вважає позовні вимоги в цій частині необґрунтованими. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, вказала, що захворювання, на які посилається позивач, були діагностовані у неї ще задовго до виникнення обставин, що стали підставою для звернення до суду. Надані представником позивача виписки з медичних карток не є доказами, які пов`язують хвороби позивача з будь-якими діями відповідача, а лише мають інформаційний характер, окрім цього, більшість встановлених діагнозів мали місце задовго до моменту звернення до суду. Аргументуючи дії відповідача, позивач долучила до позовної заяви роздруківки листування (скріншоти) із месенджера "Viber", соціальної мережі "Facebook" з ймовірними образливими висловлюваннями відповідача на адресу позивача. Представник відповідача вважає роздруківки листування (скріншоти) не належними та не допустимими доказами на підтвердження протиправності дій відповідача, адже з наданих доказів неможливо встановити з ким саме та коли відбулося листування, неможливо також з`ясувати належність такої сторінки конкретній людині, зокрема, - відповідачу. На підставі цих доказів неможливо встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та доводи позивача, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивач та його представник, заявляючи позовну вимогу про стягнення 25000 грн моральної шкоди, не надали суду доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між зверненнями позивача до лікарів, лікуванням та неправомірними діями відповідача, а обмежилися лише наданням медичної документації, у якій немає жодного запису про те, що лікування позивача пов`язане з перенесеним стресом, що виник з вини відповідача, і призвів до звернення позивача за лікуванням. З огляду на викладене, вважають, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є недоведеними, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, протиправності діяння відповідача, що відповідно до ст. 81 ЦК України є його процесуальним обов`язком. Просять у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві. Додатково зазначила, що з відповідачем вони перебувають у неприязних стосунках з 2017 року. Вказала, що саме через відповідача до неї часто приїжджають поліцейські. Зазначила, що відповідач її ганьбив. А після того, як відповідач перестав бути сільським головою, то вже рік до позивача не приїжджає поліція та все спокійно.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві. Звернув увагу суду на те, що Вінницьким апеляційним судом було скасовано постанову Барського районного суду Вінницької області про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення було закрито у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення. Позивач упродовж розгляду справи переживала, просив урахувати, що позивач має супутні захворювання, а переживання погіршували її стан здоров`я. Таким чином, оскільки саме відповідач викликав поліцію, то позивач вважає, що його діями їй заподіяно матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справ у судах, та моральну шкоду, у зв`язку з погіршенням її стану здоров`я. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечила проти позову. Просила відмовити у його задоволенні повністю з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Звернула увагу суду, що надані позивачем докази не доводять наведені нею у позові обставини. Позивач ототожнив матеріальну шкоду з витратами на правничу допомогу, тому у задоволенні таких вимог, на думку представника відповідача, слід відмовити. Відсутні докази заподіяння відповідачем моральної шкоди.

У судовому засіданні відповідач підтримав представника. Просив відмовити у задоволенні позову з підстав, що викладені у відзиві. Додатково зазначив, що ніколи не переслідував позивача. Навпаки, коли був сільським головою, а позивач захворіла на рак, то ініціював скликання сесії та виділення позивачу грошей на лікування.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити повністю, з таких підстав.

Судом були встановлені такі обставини та відповідні правовідносини.

Постановою Барського районного суду Вінницької області від 07.12.2020 у справі № 125/1820/20 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді шістдесяти годин громадських робіт.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 04.01.2021 у справі № 125/1820/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Огородника Олега Миколайовича постанову Барського районного суду Вінницької області від 07.12.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП скасовано. Провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Згідно з додатком № 1 до договору про надання правничої допомоги від 08.12.2020 № 08/12, загальна сума судових витрат 5000 грн, що також підтверджується прибутковим касовим ордером № 3 від 31.12.2020, відповідно до даних якого позивач сплатила Адвокатському бюро гонорар за надання правничої допомоги у розмірі 5000 грн.

Згідно з додатком № 2 до договору про надання правничої допомоги від 08.12.2020 № 08/12, загальна сума судових витрат 5000 грн, що також підтверджується прибутковим касовим ордером № 4 від 15.01.2021, відповідно до даних якого позивач сплатила Адвокатському бюро гонорар за надання правничої допомоги у розмірі 5000 грн.

До позовної заяви долучено копії карти виїзду бригади екстреної медичної допомоги № 213353 від 25.11.2020, з якої вбачається, що виклик до ОСОБА_1 був з приводу раптового захворювання, попередній діагноз: гіпертонічна хвороба 2 ст., гіпертензивний криз неускладнений. Скарги на головокружіння, загальну слабкість, (далі текст нерозбірливим почерком). Погіршення самопочуття пов`язане з нервовим перевантаженням. Серед об`єктивних даних вказано артеріальний тиск 170/90, загальний стан середній.

Згідно з даними копії карти виїзду бригади екстреної медичної допомоги № 21406 від 06.12.2020, вбачається, що виклик до ОСОБА_1 був з приводу хронічного захворювання, попередній діагноз: гіпертонічна хвороба 2 ст. неускладнений, гіпертензивний криз. Скарги на головний біль, головокружіння, загальну слабкість. В анамнезі гіпертонічна хвороба 2 ст. Хвора викликала бригаду МД для проведення тестування на COVID 19. З 26.11.2020 по 05.12.2020 знаходилася на стаціонарному лікуванні в Барській ЦРЛ у терапевтичному відділенні (зі слів хворої) з приводу гіпертонічної хвороби. Серед об`єктивних даних вказано артеріальний тиск 150/80, загальний стан задовільний.

Відповідно до даних копії довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 827247 від 27.05.2020, ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи, що також підтверджується даними пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 13.07.2017.

Згідно з даними копії виписки з медичної картки № 440 стаціонарної хворої, ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні ВОКВЕЦ з 13.02.2017 по 22.02.2017 з діагнозом рак щитоподібної залози І ст. ІІ кл.гр., супутній діагноз: нецукровий діабет, вперше виявлений, ст. декомпенсації. Ожиріння І ст. , аліментарно-конституційного ґенезу, стабільний перебіг. Операція 16.02.2017, тиреоїдектомія, центральна дирекція шиї. Крім того, позивач проходила стаціонарне лікування, у зв`язку з захворюваннями, що вказані вище, з 23.02.2017 по 08.03.2017, з 23.11.2017 по 04.12.2017, з 26.08.2019 по 02.09.2019, з 26.11.2020 по 30.11.2020, про що надано копії виписок з медичних карт. Та проходила лікування з 21.02.2020 по 02.03.2020 у терапевтичному відділенні КНП "Вінницький обласний клінічний високоспеціалізований ендокринологічний центр Вінницької обласної ради" (копія виписки № 583).

Позивачем надано копії консультаційних висновків спеціаліста лікаря-ендокринолога від 27.05.2020, 03.08.2020 та 11.01.2021, де зазначено діагнози, що були встановлені позивачу, та рекомендоване лікування.

До матеріалів позовної заяви долучені роздруківки, що візуально нагадують скріншоти з соціальної мережі "Facebook" та месенджера "Viber". На скріншотах зафіксовано текст повідомлень, коментарів.

Вирішуючи, чи підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення матеріальної шкоди, суд виходить з такого.

Позивач заявила про стягнення матеріальної шкоди з відповідача, при цьому вказала, що матеріальна шкода складається з витрат позивача на правничу допомогу, яку вона отримувала під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, у зв`язку з наданням правничої допомоги, що пов`язана зі складанням апеляційної скарги на постанову Барського районного суду Вінницької області про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та участі у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції (5000 грн), а також з витрат позивача на правничу допомогу, що пов`язана зі зверненням до Жмеринського міськрайонного суду з даним позовом (складання позовної заяви та участь у двох судових засіданнях - 5000 грн).

До позовної заяви долучено копію договору про надання правничої допомоги № 08/12 від 08.12.2020, додаток 1 до договору з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат - 5000 грн, додаток 2 до договору з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат - 6816 грн, акт приймання-передачі надання правової допомоги від 31.12.2020, та аналогічний акт від 07.02.2021, копії квитанцій до прибуткового касового ордера № 3 від 31.12.2020 на суму 5000 грн та № 4 від 15.01.2021 на суму 5000 грн (оригінали були оглянуті у судовому засіданні).

Позивач обґрунтовує свої вимоги положеннями ст. 1166 ЦК України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Водночас, нормами процесуального законодавства встановлено види судових витрат, порядок їх розподілу тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з вимогою про стягнення майнової шкоди, пов`язуючи її зі сплатою коштів за послуги адвоката, згідно з договором про надання правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи про адміністративне правопорушення № 125/1820/20 та під час розгляду даної цивільної справи.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Отже, плата за правничу допомогу належить до судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом зазначених норм за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у справі № 910/12945/19 від 01.06.2020. Аналогічну правову позицію закріплено у пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18, де зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18.

Отже, витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги (оплата послуг адвоката), не є тотожними реальним збиткам, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, яка складається з витрат на правничу допомогу.

Вирішуючи, чи підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд виходить з такого.

Положеннями ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова Пленуму), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму, під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, для відшкодування на користь позивача моральної шкоди, слід встановити наявність моральної шкоди, спричиненої позивачеві, та у чому вона полягає, протиправність діяння її заподіювача та його вини у заподіянні шкоди, а також наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Позивач наявність моральної шкоди обґрунтовує тим, що протягом усього часу судових тяжб та захисту своїх прав та інтересів вона не могла вночі спокійно спати, постійно підвищувався артеріальний тиск, були постійні головні болі, запаморочення, після чого необхідно було звертатися за медичною допомогою та викликати бригаду екстреної медичної допомоги. На запит адвоката були надані картки виклику екстреної медичної допомоги, копії яких долучено до матеріалів позовної заяви. Позивач вважає, що зазначений у них попередній діагноз (гіпертонічна хвороба 2 ст. неускладнений, гіпертензивний криз) "свідчить про необхідність їй медичної допомоги та лікування через постійні переживання щодо судових тяжб, та захистом своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача".

Суд вважає доведеним наявність у позивача певних захворювань (про які йдеться у медичній документації), однак, суд вважає, що під час судового розгляду позивач не довела, що необхідність її звернення за медичною допомогою пов`язана з неправомірними діями відповідача, як і не доведено будь-якими доказами сам факт наявності неправомірних дій відповідача.

З копій документів медичних установ вбачається, що захворювання, про які зазначає позивач, були у неї діагностовані задовго до виникнення обставин, які стали підставою для звернення до суду.

Під час судового засідання представник позивача вказував, що моральна шкода спричинена позивачеві, оскільки у неї погіршувався стан здоров`я через наявність хронічних захворювань, у зв`язку з неправомірними діями відповідача відносно позивача.

Однак, жодних доказів наявності таких неправомірних дій відповідача відносно позивача суду не було надано, відтак, суд позбавлений можливості констатувати наявність причинного зв`язку між погіршенням стану здоров`я позивача і діяннями відповідача.

Оцінюючи роздруківки листування (скріншоти) з месенджера "Viber" та соціальної мережі "Facebook", як докази заподіяння моральної шкоди позивачу, суд приймає зауваження щодо таких доказів представника відповідача та вважає такі докази неналежними та не допустимими з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом.

У постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 667/266/15 викладено правовий висновок, відповідно до якого, оскільки зареєструватись у соціальній мережі може будь-хто та під будь-яким іменем, достовірно з`ясувати належність сторінки у цій мережі конкретній людині неможливо, а тому скріншоти із зображенням змісту таких сторінок є неналежними доказами.

У постанові Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 587/2051/18 зазначено, що роздруківки Інтернет-сторінок (веб-сторінок), які є паперовим відображенням електронного документа, самі по собі не можуть бути доказом у справі. Такі роздруківки визнаються доказом у разі, якщо вони виготовлені, видані і засвідчені власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдером, тобто набувають статусу письмового доказу.

З огляду на те, що позивачем не надано доказів створення та належності сторінки в соціальній мережі "Facebook" та месенджері "Viber", скріншоти яких надані, відповідачу, суд не приймає такі докази до уваги.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначені у позовній заяві обставини щодо заподіяння моральної шкоди позивачу діяннями відповідача не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи, позовна вимога про стягнення моральної шкоди позивачем не доведена, тому у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат у даній справі, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, то судові витрати позивача слід залишити за позивачем, а судові витрати відповідача покласти на позивача.

Документально підтверджені судові витрати відповідача складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 4800 гривень (квитанція до прибуткового касового ордеру від 20.10.2021, акт наданих послуг правничої допомоги від 20.10.2021), тому з позивача на користь відповідача слід стягнути 4800 грн судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди відмовити повністю.

Судові витрати позивача залишити за позивачем.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4800 грн (чотири тисячі вісімсот гривень) судових витрат.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення суду складено 03.12.2021.

Суддя