Справа № 496/4715/21
Провадження № 2/496/2093/21
10 грудня 2021 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Галич О.П.,
секретаря Ткаченко В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу
за позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , до
відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,
вимоги позивача: про визнання права власності на земельну ділянку,
позивач повідомлена належним чином про час, дату та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилася, але від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності,
відповідач повідомлена належним чином про час, дату та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила,
І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
1. Представник позивача Достаєвський Дмитро Михайлович, який діє в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про визнання права власності на земельну ділянку.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області по справі № 2-1024/04 від 20 серпня 2004 року, було визнано дійсним договір купівлі-продажу будинку, будівництво якого не завершено, розташованого в АДРЕСА_1 , укладений 15 грудня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на будинок, будівництво якого не завершено, розташованого в АДРЕСА_1 . Рішенням суду встановлено, що за будинок ОСОБА_1 повністю розрахувалася з ОСОБА_2 , яка до 30 грудня 2003 року повинна була підготувати документи для нотаріального посвідчення. На початку 2004 року вони разом звернулися до Біляївської державної нотаріальної контори для оформлення договору купівлі-продажу, але нотаріус їм відмовив, посилаючись на те, що з 1 січня 2004 року вступив в дію новий Цивільний кодекс України, за яким нотаріус не оформлює договір купівлі-продажу будинку, будівництво якого не завершено. ОСОБА_2 позов визнала повністю і позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені судом. На даний час, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, загальною площею 263,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для державної реєстрації права власності являється свідоцтво про право власності на житловий будинок від 25 червня 2008 року № 381, видане Нерубайської сільською радою Біляївського району Одеської області. Будинок звершений будівництвом та введений в експлуатацію. З моменту вступу в силу рішення суду від 20 серпня 2004 року позивач не зустрічалася з відповідачем, її місце реєстрації проживання чи місце перебування невідоме. На початку червня 2021 року позивачка звернулась до адвоката з приводу надання правової допомоги з оформлення земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд. В подальшому виявилося, що земельна ділянка площею 0,25 га, розташована за адресою АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 . Нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 400 229,74 грн. Враховуючи те, що судом за позивачкою визнано право власності на вищевказаний житловий будинок, будинок являється добудованим, позивачка зареєструвала своє право власності на будинок, представник позивача вважає можливим визнати за нею право власності на вищевказану земельну ділянку та припинити право власності відповідачки на дану земельну ділянку. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом.
3. Відповідач відзив на позов не надала.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
4. Позивач у судове засідання не з`явилася, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. (а.с. 35)
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
5. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 жовтня 2021 року, цивільну справу № 496/4715/21, передано на розгляд судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П.
6. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 02 листопада 2021 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання.
7. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 18 листопада 2021 року підготовче судове засідання було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
8. Відповідач, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, не подала до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
9. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-сайті Біляївського районного суду Одеської області, в судове засідання не з`явилася без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України.10. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
10. Судом встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області по справі № 2-1024/04 від 20 серпня 2004 року, було визнано дійсним договір купівлі-продажу будинку, будівництво якого не завершено, розташованого в АДРЕСА_1 , укладений 15 грудня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на будинок, будівництво якого не завершено, розташованого в АДРЕСА_1 . (а.с. 10)
11. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 11)
12. Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 30 червня 2008 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 12)
13. Згідно листа про наявність технічної інвентаризації, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 звершений будівництвом та введений в експлуатацію. (13-20)
14. Згідно технічного паспорту від 29 липня 2021 року, до складу майна, яке належить позивачу входить житловий будинок, льох, альтанка, навіс, літня кухня, сарай, льох, вбиральна, цистерна, огорожа. (а.с. 21-25)
V. Оцінка Суду.
17. Положеннями статей 15, 16 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), статтею 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.
18. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
19. Відповідно до власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
20. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
21. Відповідно до статті 78 Земельного Кодексу України (далі ЗК України) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
22. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
23. Згідно зі статтею 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
24. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України).
25. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 14 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладання договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
26. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, одночасно переходить право приватної власності, право користування земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника такого об`єкта нерухомого майна, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.
27. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
28. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів до набувача таких об`єктів, без зміни її цільового призначення.
29. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. (Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі №364/515/19.)
30. Згідно підпунктом г п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону від 5 листопада 2009 року № 1702-VІ.
31. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
32. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. (Такої правової позиції притримується і Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 20.03.2019р. у справі № 514/1571/14-ц, де дано правовий аналіз ст. 120 ЗК України в редакції 2002 року.)
33. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
34. За висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 921/158/18, згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Отже, відповідно до зазначених правових норм власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована. (аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 713/1817/16-ц)
35. З моменту переходу права власності на розташоване на земельній ділянці нерухоме майно до нового власника у правовідносинах користування земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно, відбувається фактична заміна землекористувача: права й обов`язки землекористувача переходять до нового власника відповідного нерухомого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц)
36. Відповідно до пункту «е» статті 141 ЗК України підставами для припинення права користування земельної ділянки є набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.
37. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
39. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
40. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
41. Так, позивач подав позов про визнання права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, на якій розміщений житловий будинок та господарські будівлі, які належать останній на праві власності. Користування належним чином житловим будинком, який розташований за спірній земельній ділянці є неможливим без оформлення права власності на земельну ділянку, яка по цей час належить відповідачу. Саме тому законодавець передбачив в ст. 120 ЗК України принцип «цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований».
42. Тобто, будучи власником житлового будинку позивач є одночасно володільцем земельної ділянки, на якій він розміщений.
43. Таким чином, оскільки ОСОБА_1 є власником житлового будинку, на підставі договору купівлі - продажу, який визнаний дійсним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20 серпня 2004 року, то набула право власності на земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок.
АДРЕСА_2 . Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 16, 316-319, 328,392 ЦК України, ст. ст. 13, 76-81, 89, 95, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. 120, 125 ЗК України, суд
1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.
3. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.
4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
5. Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.
6. Повний текст рішення складено 10 грудня 2021 року.
Суддя О.П. Галич