Постанова

Іменем України

09 грудня 2021 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/13021/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК»

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва

в складі судді Плахотнюк К.Г.

від 20 травня 2021 року

по справі №752/13257/18 Голосіївського районного суду м. Києва

за позовом Акціонерного товариства «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 року позивач - Акціонерне товариство «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» (далі - АТ «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК», Банк) звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з вказаним позовом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував, що 03.08.2011 між ПАТ «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №00012-ML-48, за яким Банк надав ОСОБА_1 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру споживчий кредит у розмірі 1 600 000,00 грн, строком користування 120 місяців зі сплатою 16,9 відсотків річних, а позичальник зобов`язався своєчасно та в повному обсязі повернути позивачу одержану суму кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом.

Зазначив, що ОСОБА_1 не виконував свої зобов`язання належним чином, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість, у зв`язку з чим Банк 28.08.2015 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03.03.2017 у справі №752/14621/15-ц позов задоволено частково та стягнуто з відповідача борг в розмірі 3 664 552,50 грн, котрий було визначено станом на 28.08.2015. В рахунок погашення заборгованості відповідача було звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 у спосіб визнання за позивачем права власності на зазначене нерухоме майно, яке було зареєстровано позивачем 29.11.2017.

Також вказував, що за період з моменту подачі позову до моменту ухвалення рішення суду у справі №752/1621/15-ц (31.08.2015 по 03.03.2017) відповідач не сплачував відсотки за користування кредитом, індекс інфляції та 3% річних. А тому за період з 01.09.2015 по 28.02.2017 проведено розрахунок процентів, інфляції та 3% річних від суми несплаченого тіла кредиту - 1 538 916,07 грн та встановленої кредитним договором процентної ставки 16,9 % річних. За проведеним розрахунком несплачена заборгованість за процентами складає 390 115,08 грн; індекс інфляції 306 244,28 грн; 3% річних 69 251,22 грн, а загальна сума боргу становить 765 610,58 грн.

Позивач, посилаючись на вказані обставини, а також на недоцільністю оплати одразу великої суми судового збору за подання позовної заяви, просив стягнути з відповідача частину заборгованості, нарахованої за період з 31.08.2015 по 03.03.2017, а саме у розмірі 200 000, 00 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом не враховано, що позивач, з урахуванням пояснень та уточнень позовних вимог просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 200 000,00 грн, яка входила до розрахунку інфляційної суми та 3 % річних, що нараховані на суму боргу за період з 01.09.2015 по 28.02.2017.

Вказав, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що рішенням Голосіївського районного суду від 03.03.2017 у справі №752/14621/15-ц, яким стягнуто борг за тілом кредиту, визначеним станом на 28.08.2015, а тому період користування кредитом з 01.09.2015 по 28.02.2017 у вказаному рішенні не досліджувався.

Зазначив, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог стосуються виключно відсотків за користування кредитом, в той час як позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути 3 % річних та інфляційні втрати.

Додав, що судом не враховано, що відповідач власним розрахунком заборгованості визнав свою заборгованість у розмірі, що перевищує позовні вимоги. Крім того відповідач не повідомив суду першої інстанції дійсне місце проживання.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2021 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Клопотання про продовження строку для подання відзиву до суду не подавав.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки дана справа є малозначною та ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що 03.08.2011 між ПАТ «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №00012-ML-48.

На виконання умов договору Банк надав ОСОБА_1 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру споживчий кредит у розмірі 1 600 000,00 грн, строком користування 120 місяців зі сплатою 16,9 % відсотків річних, а позичальник зобов`язався своєчасно та в повному обсязі повернути позивачу одержану суму кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом.

Матеріалами справи підтверджено, що Банк належним чином виконав свої зобов`язання та видав кредит, обумовлений в договорі.

Водночас, ОСОБА_1 не виконував свої зобов`язання належним чином, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість. У зв`язку з цим, Банк 28.08.2015 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03.03.2017 у справі №752/14621/15-ц позов задоволено частково та стягнуто з відповідача борг в розмірі 3 664 552,50 грн, котрий було визначено станом на 28.08.2015. В рахунок погашення заборгованості відповідача було звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 у спосіб визнання за позивачем права власності на зазначене нерухоме майно, яке було зареєстровано позивачем 29.11.2017.

Наведені фактичні обставини вказують на те, що у зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором, Банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитом, звернувшись у серпні 2015 року до суду з позовом про стягнення всієї суми заборгованості і пов`язаних з нею платежів.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, застосувавши положення матеріального права, які регулюють дані правовідносини, та висновки Великої Палати Верховного Суду у даних правовідносинах, а також врахувавши, що Банк використав своє право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості, в тому числі за відсотками та неустойкою, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, що з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 200 000,00 грн, до якої входили інфляційні втрати та три відсотки річних, не спростовують висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за користування кредитними коштами та зазначив в позовній заяві, що згідно з розрахунків загальна сума заборгованості становить 765 610,58 грн, яка складається із нарахованих відсотків за кредитним договором у розмірі 390 115,08 грн, інфляційних втрат - 306 244,28 грн та трьох відсотків річних - 69 251,22 грн. Одночасно, в позовній заяві, посилаючись на недоцільність оплати великої суми судового збору, позивач просив стягнути з відповідача частину заборгованості у розмірі 200 000,00 грн. При цьому позивач не деталізував, що входить до суми у 200 000,00 грн та не надав відповідного розрахунку.

В подальшому, в уточненій позовній заяві банк просив стягнути з відповідача 200 000,00 грн за період з 01.09.2015 по 28.02.2017, до якого входять інфляційні нарахування та три проценти річних від простроченої суми (а.с. 172-173).

Проте, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, заявивши вимоги про стягнення суми 200 000,00 грн, не зазначав розмір складових частин даної суми, а лише вказав, що до неї входять інфляційні втрати та три відсотки річних.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 200 000,00 грн, без зазначення розміру складових заборгованості.

В той же час, у позовній заяві позивач вказував, що сума інфляційних втрат становить 306 244,28 грн, а три відсотки річних - 69 251,22 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки суд на власний розсуд не може визначати розмір часток, як складових суми заборгованості, то колегія суддів вважає, що виходячи із черговості, заявлених у позовній заяві вимог, суд першої інстанції, врахувавши заяву про уточнення позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Більше того, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, судом враховано та надано оцінку позову з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог. А тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд не взяв до уваги уточнені позовні вимоги.

З цих же підстав, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що суд не звернув уваги, що рішенням Голосіївського районного суду від 03.03.2017 у справі №752/14621/15-ц не досліджувався період заборгованості з 01.09.2015 по 28.02.2017.

Доводи скаржника щодо неповідомлення відповідачем суду свого місця проживання спростовуються наявним в матеріалах справи протоколом судового засідання від 19.05.2021, з якого вбачається, що представником відповідача вказано, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою по АДРЕСА_2 . Більше того, неповідомлення місця проживання не може бути підставою для скасування рішення суду.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, про те, що відповідач визнав суму боргу, більшу ніж заявлено позивачем, оскільки надання відповідачем розрахунку заборгованості на спростування розрахунку заборгованості позивача не свідчить про визнання відповідачем заборгованості.

Більше того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач заперечував проти позовних вимог та вказував, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03.03.2017 позов ПАТ «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» до ОСОБА_1 задоволено частково та в рахунок погашення заборгованості за договором №00012-ML-48 від 03.08.2011 в сумі 3 664 552,59 грн звернуто стягнення на його квартиру, з ринковою вартістю 4 401 667,00 грн, що перевищувало вартість забезпечених вимог банку на 737 114,41 грн. А судовим рішенням від 26.12.2019 у справі №757/65996/17-ц вказану різницю йому повернуто.

З наведеного слідує, що вимоги банку за рішенням суду були задоволені в повному обсязі і заборгованість у ОСОБА_1 перед Банком відсутня.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави для скасування рішення суду.

Розглядаючи спір суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець