СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 760/7545/21

пр. № 2/759/5821/21

09 грудня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - П`ятничук І.В.,

при секретарі - Марус А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання права власності на майно, зняття арешту з майна та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 29.03.2021 року звернувся до суду з позовом до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання права власності на майно, зняття арешту з майна та зобов`язання вчинити певні дії, яким просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 та легковий автомобіль марки «Субару», д.н.з. НОМЕР_1 , зобов`язати Святошинський районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) провести виконавчі дії по зняттю арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме: квартири АДРЕСА_1 та легкового автомобіля марки «Субару», д.н.з. НОМЕР_1 , з виключенням відповідних відомостей про обтяження вказаного майна стосовно ОСОБА_1 є Єдиного реєстру боржників; зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснити державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 та легковий автомобіль марки «Субару», д.н.з. НОМЕР_1 з внесенням відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в тому числі припинення обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 та легковий автомобіль «Субару», д.н.з. НОМЕР_1 .

В обґрунтування позову посилається на те, що ухвалою Залізничного районного суду м. Києва по цивільній справі № 2-2461-1/02 було затверджено мирову угоду між представником боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та стягувачем ОСОБА_3 . Виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 згідно рішення Залізничного районного суду м. Києва від 18.09.2000 року було закрито. Проте в січні 2021 року позивачу стало відомо про те, що на належну йому квартиру АДРЕСА_1 та легковий автомобіль марки «Субару», д.н.з. НОМЕР_1 Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) накладено арешт. 13.02.2021 року позивач звертався до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) з заявою щодо зняття обтяжень з об`єктів нерухомого та рухомого майна. Однак відповідачем було відмовлено у знятті арешту, оскільки виконавче провадження, по виконанню постанови за яким боржником є ОСОБА_1 на виконанні не перебуває, та зареєстрованим не значиться, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 02 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові.

Святошинський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) явку свого представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення яким задовольнити позов частково, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Українською біржою «Десятинна» 20.10.1997 року (а.с. 13).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , позивачу належить на праві власності автомобіль марки «Субару», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 11).

Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно від 11.05.2021 року, відносно ОСОБА_5 накладено арешт на нерухоме майно, все майно, реєстраційний номером обтяження: 12882577, зареєстрований державним реєстратором Янович І.Я. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.12.2015 року у ВП № 49593654 Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 32).

Підставою для відкриття виконавчого провадження був виконавчий лист виданий 18.09.2000 року Залізничним районним судом м. Києва № 2-772 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 11737,44 грн.

Постановою б/н від 01.03.2002 року Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі було накладено арешт на невизначене майно, все майно, що належить ОСОБА_1 , про що свідчить відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 18).

З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2020 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 2-461-1/02 було винесено ухвалу про затвердження мирової угоди та закриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа виданого 18.09.2000 року Залізничним районним судом м. Києва № 2-772 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 11737,44 грн. (а.с. 19).

13.02.2021 року позивач звертався до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), однак відповідачем було відмовлено у знятті арешту, оскільки виконавче провадження, по виконанню постанови за яким боржником є ОСОБА_1 на виконанні не перебуває, та зареєстрованим не значиться (а.с. 10).

Відповідно до ст. 19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У справі Delcourt v. Belgium суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 і 5 ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 328 ЦК України чітко прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1.отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2.надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3.отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4.наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5.відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6.отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7.погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8.отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5. ст.59 «Про виконавче провадження»).

Отже, судом вбачається, що накладений арешт на усе майно позивача існує формально та заборона відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна унеможливлює вільне володіння, користування та розпорядження позивачем своїм майном.

За таких обставин, вимога позивача про скасування арешту підлягає задоволенню.

Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про арешт майна.

Зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про скасування арешту з майна після набрання законної сили є підставою для виключення є Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт будинку відповідним державним органом.

Суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на вищезазначене майно та зобов`язання здійснити державну реєстрацію вказаного майна, оскільки позивач і так являється власником вказаного майна.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст.6, ч. 13 ст. 7, 8-13, 18, 19,77-79, 89, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання права власності на майно, зняття арешту з майна та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Скасувати арешт накладений на нерухоме майно, все майно, реєстраційний номером обтяження: 1443714, зареєстрований Першою київською державною нотаріальною контрою, підстава обтяження постанова б/н від 01.03.2002 року Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.В. П`ятничук