Житомирський апеляційний суд
Справа №293/847/17 Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є. Б.
Категорія 24 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Григорусь Н.Й.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 293/847/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо - зернова корпорація України " до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором складського зберігання, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 9 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Бруховського Є.Б.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 6 грудня 2016 року уклав з ФОП ОСОБА_1 договір складського зберігання, відповідно до якого відповідач передав на зберігання ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація" 160,180 тон кукурудзи. Загальна вартість наданих послуг за даною угодою становить 189197 грн. 11 коп., з яких відповідачем було сплачено 88632 грн. 25 коп. В подальшому відповідач припинив свою підприємницьку діяльність та відмовляється у добровільному порядку сплачувати кошти за надані послуги.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором у розмірі 100564 грн. 86 коп., 6334 грн. 21 коп. пені за неналежне виконання умов договору, штраф у розмірі 5028 грн. 24 коп., 2937 грн. 30 коп. інфляційних нарахувань та три проценти річних у сумі 752 грн. 17 коп.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 9 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ " Державна продовольчо-зернова корпорація" 115616 грн. 78 коп. заборгованості за договором складського зберігання кукурудзи, яка складається з наступного: 100564 грн. 86 коп. основного боргу; 6334 грн. 21 коп. пені; 5028 грн. 24 коп. штрафу; 2937 грн. 30 коп. інфляційних втрат; 3 % річних у розмірі 752 грн. 17 коп.

Стягнуто з відповідача на користь ПАТ " Державна продовольчо-зернова корпорація" 1734 грн. 25 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення та закрити провадження у справі.

Зокрема, зазначає, що спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки договір складського зберігання був укладений з відповідачем, як з фізичною особою-підприємцем. У даному випадку між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з господарською угодою. Суд залишив поза увагою клопотання про закриття провадження у справі й не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 9 жовтня 2019 року у справі №127/23144/18.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.

На думку представника позивача, апеляційна скарга є безпідставною.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 6 грудня 2016 року між ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 укладений договір складського зберігання кукурудзи №19-К/ЗБ/2016, відповідно до якого відповідач передав на зберігання 160,18 т зерна кукурудзи. Строк зберігання зерна - до подання поклажодавцем вимоги про його повернення, проте повернення зерна відбувається не пізніше 31 травня 2017 року ( граничний строк зберігання) (пункт 12.1 договору).

Відповідно до пунктів 9.1-9.5 договору послуги зернового складу з відвантаження надаються виключно за умови 100% попередньої їх оплати.

Розрахунки за надані послуги здійснюються в безготівковій формі, в національній валюті України - гривні, з урахуванням податку на додану вартість.

Тарифи на послуги зернового складу наводяться у додатку №1 до цього договору і є складовою та невід`ємною частиною цього договору.

Поклажодавець сплачує вартість послуг зернового складу, пов`язаних з прийманням, очищенням, знезараженням та сушінням зерна при переданні такого зерна на зберігання з моменту видачі складського документа на таке зерно, а також сплачує вартість послуг зернового складу по зберіганню зерна щомісячно, до 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому були надані послуги.

У випадку прострочення вказаних строків зерновий склад має право нараховувати пеню поклажодавцю в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє сторін від виконання договірних зобов`язань.

В разі прострочення оплати вартості послуг зернового складу більш ніж на 60 календарних днів, поклажодавець додатково сплачує штраф у розмірі 5% від суми заборгованості, але в будь-якому випадку не менше 500 грн. Сплата штрафу не звільняє поклажодавця від сплати пені та виконання договірних зобов`язань.

Акт про надання послуг №509 від 31 грудня 2016 року свідчить про те, що загальна вартість наданих позивачем послуг за даною угодою становить 189197 грн. 11 коп.

На виконання умов цього договору відповідачем сплачено 88632 грн. 25 коп.

20 квітня 2017 року позивач направив на адресу ФОП ОСОБА_1 лист-вимогу про погашення боргу у розмірі 100564 грн. 86 коп.

Матеріали справи також свідчать, що 7 серпня 2017 року здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Відповідно до правил ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного , а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін).

Зобов`язання, строк ( термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк ( термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 957 ЦК України визначено, що за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Матеріали справи свідчать, що відповідач належним чином не виконував умови договору щодо сплати боргу у розмірі 100564 грн. 86 коп. Таким чином, вказана сума підлягає стягненню на користь ПАТ " Державна продовольчо-зернова корпорація".

Несвоєчасне виконання грошових зобов`язань є підставою для нарахування неустойки, передбаченої умовами договору, також трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до положень ст. 625 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник відповідача посилався на ту обставину, що вказаний спір належить розглядати за правилами господарського судочинства.

Колегія суддів відхиляє цей довід, з огляду на таке.

За правилами ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналогічна норма була закріплена й у ч.1 ст.15 ЦПК України в редакції, чинній на час пред`явлення позову та відкриття провадження у справі.

Господарський процесуальний кодекс України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, встановлював юрисдикцію господарських судів у вирішенні, зокрема, спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів ( пункт 1 частини 1 статті 12).

При цьому, визначальною при розмежуванні юрисдикції була участь у спірних правовідносинах суб`єкта господарської діяльності.

За змістом ст.1 ГПК України у вказаній редакції право звертатися до господарського суду мали підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, а також громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, господарський суд припиняв провадження у справі, якщо припинено діяльність суб`єкта господарювання, який був однією зі сторін у справі.

Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (ч.8 ст.4 Закону України " Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Відповідач втратив статус фізичної особи-підприємця 7 серпня 2017 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом 16 серпня 2017 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 міститься висновок про те, що фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема, пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі п.6 ч.1 ст.80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

За таких обставин, враховуючи положення процесуального законодавства, чинного на час пред`явлення позову та відкриття провадження у справі, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що спірні правовідносини слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 9 жовтня 2020 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 15 лютого 2021 року