Справа № 237/3935/21
Провадження № 2/237/1505/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12.11.21 року м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ліпчанського С. М.,

при секретарі Бахтіяровій Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на виділ частки із майна спільної часткової власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Мар?їнського районного суду з позовною заявою про визнання права власності та виділ частки із майна спільної часткової власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є власниками Ѕ частини домобудівництва з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 кожен по 1/5 частині. Відповідно до технічної документації вказана частина житлового будинку є відокремленою квартирою № 1 , однак за правовстановлюючими документами є 1/2 частиною домобудівництва. Позивач просить в судовому порядку виділити в натурі в спільну сумісну власність, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, як цілу частину із спільної часткової власності, для можливості розпоряджатися майном на власний розсуд.

У судове засідання позивач та відповідачі не з?явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Позивачка, ОСОБА_1 , подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка, ОСОБА_4 , подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, про виділ частки із майна спільної часткової власності не заперечує.

Відповідач, ОСОБА_5 , подала до суду заяву про рогляд справи за його відсутності, про виділ частки із майна спільної часткової власності не заперечує.

Відповідачка, ОСОБА_2 , подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, про виділ частки із майна спільної часткової власності не заперечує.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Районного комунального підприємства «Мар?їнське бюро технічної інвентаризації», Ѕ частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 10.09.2004 року, виданого Відділом приватизації Мар?їнської міської ради, на праві власності в рівних частина по 1/5 частині належить ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 , виданого 12.08.2019 року виконкомом Максимільянівської сільської ради Мар?їнського району Донецької області, ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_8 », у зв?язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_9 .

Відповідно до технічних характеристик Ѕ частина домогосподарства з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 складає відокремлену квартиру №1 .

Звертаючись до суду з позовом, позивачі вказали на те, що не можуть розпорядитися своєю часткою житлової будівлі на власний розсуд без узгодження зі співвласником іншої частини, оскільки вона не виділена із спільної власності.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, який означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що приватна власність громадян, як одна із рівноправних форм власності охороняється законом, її захист здійснюється судом.

Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна (п. 5 Постанови).

Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України.

Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 364, 368, 370 ЦК України, ст. 4, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 263-265, 352-354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності та виділ частки із майна спільної часткової власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину, без її виділу в натурі, квартири АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину, без її виділу в натурі, квартири АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/5 частин, у без її виділу в натурі, квартири АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/5 частину, без її виділу в натурі, квартири АДРЕСА_3 .

Скасувати свідоцтво про право власності на житло на Ѕ частину домобудівництва з господарськими будівлями квартира АДРЕСА_1.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 12.11.21 року