Справа № 643/1811/21
Провадження № 2-з/643/31/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021

11 лютого 2021 року м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною заявою про забезпечення позову, якою просить накласти заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «Естейн-Стор» на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 26.02.2019 між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «Естейн-Стор», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., зареєстрований в реєстрі за номером 1229; накласти заборону Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «Естейн-Стор» вчиняти будь-які дії щодо виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та вселення будь-яких інших осіб, здійснювати заміну замків або заміну вхідних дверей у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «Естейн-Стор».

Обґрунтовуючи вимоги заяви зазначив, що звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «Естейн-Стор», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни, третя особа ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 26.02.2019 між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «Естейн-Стор», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., зареєстрований в реєстрі за номером 1229, а також визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. від 26.02.2019 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45711297, на підставі якого зареєстроване право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «Естейн-Стор» на квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 вважає, що відчуження спірної квартири відбулося з порушенням Закону України «Про іпотеку», тощо. На початку січня 2021 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «Естейн-Стор» - Подвезько А.В. почав вимагати від позивача виселитися з квартири АДРЕСА_1 . 05.02.2021 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «Естейн-Стор» пошкодив замки вхідних дверей до квартири, а 07.02.2021 представник відповідача ОСОБА_4 здійснив спробу виселити позивача з квартири, у зв`язку з чим ОСОБА_1 викликав наряд поліції. Заявник зазначає, що той факт, що між сторонами виник спір щодо квартири свідчить про те, що на теперішній час існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Окрім того, у спірній квартирі не зареєстровано будь-яких осіб, а ОСОБА_1 був зареєстрований в ній з 28.11.2012. ОСОБА_1 самостійно не знімався з реєстрації. Зазначає, що запобігти можливому ускладненню виконання майбутнього рішення суду можливо лише шляхом заборони відчуження квартири, яка належить відповідачу.

Суд, дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, матеріали позовної заяви у межах вирішення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, дійшов до такого.

Відповідно ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Приписами ч. 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, пропорційність.

У статті 11 Цивільного процесуального кодексу України надано визначення пропорційності у цивільному судочинстві, згідно до якого суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України.

Розглядаючи заявлену вимогу, суд вважає, що ОСОБА_1 не наведено достатніх підстав для забезпечення позову, не обґрунтовано необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову, що зазначено у заяві; не вказано, яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказаний захід забезпечення позову; не приведено обставини та не надано документи, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, з матеріалів заяви дійсно вбачається спір про право між сторонами, але позивачем не надано жодних доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Окрім того, у суду відсутні підстави вважати, що виконання імовірного ріщення у даній справі може залежати від встановлення заборони відчуження квартири, за якою збережено статус предмета іпотеки, з огляду на заявлені позовні вимоги у цій справі.

Оцінивши доводи заяви щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає, що заява про забезпечення позову з огляду на зміст позовних вимог та зміст такої заяви, на даний час задоволенню не підлягає, оскільки заявником не надано жодних доказів на підтвердження наявності підстав для забезпечення позову, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України.

Отже, вищезазначене позбавляє дійти висновку про необхідність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову в майбутньому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що зазначена заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Сугачова