Провадження № 2/712/59/21
Справа № 712/3600/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2021 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.
при секретарі ГАПОНЕНКО О.С.
з участю адвоката ДУБІНСЬКОГО В.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), третя особа: Перша Черкаська державна нотаріальна контора (адреса: м. Черкаси, вул. Хрещатик 255) про визнання права власності на частину житлового будинку та земельної ділянки,
Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права власності на частину житлового будинку та земельної ділянки, посилаючись на те, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 січня 2019 року йому належить ј частина житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 січня 2019 року йому також належить Ѕ частина земельної ділянки за цією ж адресою. З даними правовстановлюючими документами він згідний лише частково, оскільки має право на більшу частину вказаного майна.
Так, його матір`ю ОСОБА_3 був складений перший заповіт 12 червня 2002 року, яким все належне їй майно, було заповідано йому. 14 жовтня 2014 року матір`ю був складений другий заповіт, яким відповідно було скасовано перший заповіт від 12 червня 2002 року.
Не погоджуючись з другим заповітом, він звернувся з позовом до суду про визнання його недійсним. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 20 грудня 2018 року заповіт ОСОБА_3 від 14 жовтня 2014 року визнано недійсним. Таким чином, перший заповіт, складений матір`ю на його ім`я від 12 червня 2020 року залишився дійсним. У зв`язку з цим, він звернувся до Першої черкаської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на підставі вказаного заповіту свідоцтва про право на спадщину на 1/8 частину вищевказаного житлового будинку та на ј частину вказаної земельної ділянки. Однак, нотаріус своїм листом відмовив у видачі даних правовстановлюючих документів та було запропоновано за захистом своїх прав звернутися до суду. Підставою відмови нотаріуса є те, що в резолютивній частині постанови Апеляційного суду Черкаської області від 20 грудня 2018 року відсутнє посилання про встановлення дійсності першого заповіту від 12 червня 2002 року.
Відповідач також не визнає його права власності на частину вищевказаного спадкового майна.
Ухвалою від 10 травня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження.
11 жовтня 2020 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Адвокат позивача Дубінський В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач та її адвокат до судового засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, відзиву на позовну заяву не подавали.
Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у вирішенні спору поклався на розсуд суду.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши думку адвоката, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.
В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача та відповідача ОСОБА_3 . ОСОБА_3 на праві власності належала Ѕ частини будинку по АДРЕСА_1 .
За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 12 червня 2002 року, згідно якого все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, повинно було перейти позивачу ОСОБА_4
14 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В. посвідчений заповіт, відповідно до якого ОСОБА_3 заповіла все своє майно сину ОСОБА_4 та дочці ОСОБА_5 у рівних частках.
Не погоджуючись з даним заповітом від 14 жовтня 2014 року, позивач ОСОБА_4 звернувся з позовом до суду про визнання його недійсним. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 20 грудня 2018 року оскаржуваний заповіт визнано недійсним. Вказана постанова залишена без змін на підставі постанови Верховного Суду від 28 травня 2020 року.
Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставин, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено, що 28 січня 2019 року Першою черкаською державною нотаріальною конторою Курилу С.М. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 , а також Свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину земельної ділянки, яка знаходиться за цією ж адресою.
Позивач вказує, що з виданими правовстановлюючими документами згідний лише частково, оскільки має право на більшу частину вказаного майна. Тому ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса з заявою про видачу йому додатково Свідоцтва про право на спадщину на 1/8 частину вищевказаного житлового будинку та Свідоцтва про право на спадщину на ј частину вказаної земельної ділянки, з урахуванням обов`язкової долі іншого спадкоємця ОСОБА_5 .
Листом від 22 вересня 2019 року нотаріус відмовив ОСОБА_4 у видачі таких Свідоцтв, посилаючись на те, що в резолютивній частині постанови Апеляційного суду Черкаської області від 20 грудня 2018 року, яким було скасовано заповіт ОСОБА_3 від 14 жовтня 2014 року, відсутнє посилання про встановлення дійсності заповіту, посвідченого Першою черкаською державною нотаріальною конторою 12 червня 2002 року, в порядку статей 225 чи 231 ЦК України.
При цьому, 04 лютого 2019 року ОСОБА_5 нотаріусом видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 та Свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частку земельної ділянки за цією ж адресою.
Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі
Згідно ч.2.ч.3.ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.
Відповідно до ч. 4 ст. 1254 ЦК України, якщо новий заповіт складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених ст. ст. 225, 231 цього Кодексу.
Суд вважає, що нотаріус помилково відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на ч. 4 ст. 1254 ЦК України, якою передбачено, в разі складання нового заповіту заповідачем, який був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, оскільки правила цієї статті не поширюються на спірні правовідносини, тому що встановлено обставини судовим рішенням, яке набрало законної сили, яким новий заповіт був визнаний недійсним саме на підставі ст. 225 ЦК України. Тобто другий заповіт складено заповідачем в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, а тому в цьому випадку діє попередній заповіт, складений заповідачем 12 червня 2002 року на ім`я ОСОБА_4 .
У зв`язку з задоволення позовних вимог до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору в сумі 1 536 грн. 80 коп., що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.
Що стосується витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження обставин понесення витрат на правову допомогу позивачем не надано суду жодних підтверджуючих доказів, попереднього розрахунку суми судових витрат позивачем також не подавалося, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги.
Керуючись ст.ст. ст.ст.12,13,259,263-265,268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 225, 1223, 1233, 1254, 1257 ЦК України, суд
Позов задоволити частково.
Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/8 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 витрати по сплаті судового збору в сумі 1 536 грн. 80 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст судового рішення складено 16 лютого 2021 року.