Справа № 304/561/20 Провадження № 2/304/57/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2021 рокум. Перечин
Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - судді Ганька І. І.,
за участі секретаря судового засідання - Соханич Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 304/561/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з останнього на свою користь грошові кошти в сумі 85 479,49 грн., у тому числі 64 446,58 грн. - сума боргу, 5 779 грн. - три відсотки річних, 15 253,91 грн. - інфляційні нарахування на суму боргу; а також судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що восени 2016 року ОСОБА_2 через важке матеріальне становище попросив у борг 1 200 євро. Він допомогти погодився, відтак 11 листопада 2016 року у присутності свого зятя ОСОБА_3 , у якого з відповідачем склалися товариські стосунки, передав останньому 1 200 євро, у підтвердження чого той власноручно написав розписку. Позичені кошти ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 11 травня 2017 року. У грудні 2016 року відповідач знову попросив дати в борг кошти, так як прибутку, який очікував, не отримав. 02 грудня 2016 року ОСОБА_2 написав ще одну розписку про те, що цього ж дня отримав у нього грошову позику у розмірі 1 000 євро та зобов`язався її повернути також до 11 травня 2017 року. Разом з цим, в обумовлений у розписках термін відповідач кошти не повернув, пояснивши це відсутністю грошей та зобов`язавшись виконати свої зобов`язання. У кінці 2019 року він перестав відповідати на телефонні дзвінки, уникати переписки у месенджерах, за адресою, вказаною у розписці ( АДРЕСА_1 ) його не було. За таких обставин, 05 березня 2020 року ОСОБА_2 за місцем реєстрації ( АДРЕСА_2 ) рекомендованим листом було направлено письмову вимогу, яка вручена йому 11 березня 2020 року. Однак, така залишена відповідачем без реагування, оригінали розписок знаходяться у кредитора, що ще раз підтверджує наявність заборгованості. Оскільки ОСОБА_2 заборгував йому 2 200 євро, що згідно повідомлення Національного банку України становить 64 446,58 грн., строк заборгованості по виконанню зобов`язання становить 1 091 день, тому на вказану суму нараховуються інфляційні втрати (суму боргу помножено на індекс інфляції за кожен місяць, поділено на 100 і мінус сума боргу) та 3 % річних (суму боргу поділено на 365 днів, помножено на 3 % річних та на кількість днів прострочення платежу), що становить 15 253,91 грн. та 5 779 грн. відповідно. Враховуючи наведене, просить задовольнити позов у повному обсязі.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності та підтримує позовні вимоги у повному обсязі, так як відповідач борг не повернув.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. ст. 280-282 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Встановлено, що 11 листопада та 02 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено письмові договори позики, відповідно до яких останній отримав від позивача у борг грошові кошти у розмірі 1 200 євро та 1 000 євро відповідно, а також зобов`язався повернути такі до 11 травня 2017 року, що підтверджується відповідними розписками (а. с. 6-7, 8, 9, 10).
Також встановлено, що ОСОБА_2 порушив взяті на себе зобов`язання, відтак 05 березня 2020 року ОСОБА_1 направив йому письмову вимогу про повернення боргу, яка залишена останнім без належного реагування (а. с. 11-12).
Крім цього встановлено, що 07 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тілом позики згідно офіційного курсу гривні відносно євро, визначеного Національним банком України станом на 04 травня 2020 року, у розмірі 64 446,58 грн. (2 200 євро х 29,2939 грн.), інфляційних нарахувань на суму боргу у розмірі 15 253,91 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 5 779 грн.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у встановлений в зобов`язанні термін його виконання.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зі змісту договорів позики, укладених між сторонами, вбачається, що їх предметом є іноземна валюта - євро. Однак, звернувшись у суд з позовом, ОСОБА_1 скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 04 травня 2020 року, а саме 2 929,39 грн. за 100 євро (а. с. 13).
Враховуючи вищенаведене та те, що відповідачем було порушено взяті на себе зобов`язання за договором позики та не повернуто позивачу вказані у розписках від 11 листопада та 02 грудня 2016 року кошти, тому суд приходить до висновку, що позовна заява у частині стягнення тіла позики у розмірі 64 446,58 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Крім цього, статтею 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником, зокрема, якщо своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Умовами договорів позики від 11 листопада та 02 грудня 2016 року не передбачено розмір одержання процентів за користування грошовими коштами.
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
28 березня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання поза межами строку дії договору, права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. При обрахунку 3 % річних за основу береться розмір простроченої суми, яка визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18)).
Отже, позивач має право на отримання 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання, розрахунок яких проводиться за наступною формулою: розмір боргу, помножується на кількість днів прострочення грошового зобов`язання, помножується на 3, ділиться на 100 та ділиться на 365 (днів у році).
За період з 12 травня 2017 року (перший день порушення строку повернення позики) по 04 травня 2020 року (дата курсу НБУ, на підставі якого розрахована заборгованість за тілом позики) 3 % річних мають обчислюватися із суми боргу 2 200 євро, відтак такі становлять 196,9150 євро (2 200 євро х 1089 днів х 3 : 100 : 365), що згідно курсу НБУ станом на 04 травня 2020 року складає 5 768,41 грн.
Разом з цим, згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.
Оскільки предметом грошового зобов`язання за вказаним договором позики є грошові кошти, визначені у євро, і втрати від знецінення національної валюти відновлені шляхом застосування еквіваленту іноземної валюти за курсом, встановленим НБУ станом на 04 травня 2020 року, тобто на час пред`явлення позову про стягнення боргу, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення позики за період з 12 травня 2017 року по 04 травня 2020 року відсутні.
Що стосується судових витрат, то суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч. 1 ст. 134 цього Кодексу разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Як вбачається з позовної заяви, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ОСОБА_1 поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, становить 8 000 грн., з яких 855 грн. судового збору, 145 грн. поштових витрат та комісії банку за переказ коштів, 2 000 грн. за правничу допомогу при оформленні позову, 5 000 грн. за представництво адвокатом його інтересів у суді.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 1-2 ст. 137 цього Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 зазначеної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Також, частиною 2 ст. 140 ЦПК України визначено, що розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Згідно ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 5 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.
Встановлено, що позивачем сплачено 855 грн. судового збору, 20 грн. банківської комісії та 20 грн. за відправлення ОСОБА_2 досудової вимоги, що підтверджується відповідними квитанціями, що містяться в матеріалах справи (а. с. 12, 18).
Разом з цим, будь-яких інших доказів у підтвердження судових витрат, які поніс ОСОБА_1 , та/або його заяви про надання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі немає.
Отже, враховуючи наведене та те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (82,14 % від ціни позову), з відповідача слід стягнути на користь ОСОБА_1 виключно 702,30 грн. (855 грн. х 82,14 %) судового збору та 32,86 грн. (40 грн. х 82,14 %) витрат, пов`язаних з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, а у відшкодуванні решти судових витрат, заявлених позивачем, - відмовити.
Керуючись ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 133, 134, 140, 141, 223, 258-259, 263 ч. 4, 265, 280-282 ЦПК України, суд,
позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Перечинським РС ГУ ДМС України в Закарпатській області 05 березня 2015 року) про стягнення боргу - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , борг за договорами позики від 11 листопада та 02 грудня 2016 року в розмірі 70 214 (сімдесят тисяч двісті чотирнадцять) грн. 99 коп. з яких 64 446 (шістдесят чотири тисячі чотириста сорок шість) грн. 58 коп. - заборгованість за тілом позики та 5 768 (п`ять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 41 коп. - заборгованість за 3 % річних від простроченої суми.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати у сумі 735 (сімсот тридцять п`ять) грн. 16 коп., з яких 702 (сімсот дві) грн. 30 коп. судового збору та 32 (тридцять дві) грн. 86 коп. витрат, пов`язаних з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий: Ганько І. І.