Справа №464/1157/20
пр № 2-з/464/9/21
У Х В А Л А

15 лютого 2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 464/1157/20

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

відповідач Управління Реєстраційної служби юридичного департаменту Львівської міської ради

третя особа акціонерне товариство «Укрсиббанк України»

вимоги: забезпечення позову

Обставини справи

Позивач, від імені та в інтересах якої діє її представник адвокат Малишак А.С., звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить:

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на 62/100 частин спортивно-оздоровчого комплексу, серія та номер С-04838, видане ОСОБА_2 23 квітня 2012 року Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 10604909 від 04 лютого 2014 року, номер запису про право власності 4549695;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на 38/100 частин спортивно-оздоровчого комплексу, серія та номер С-04837, видане ОСОБА_3 23 квітня 2012 року Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27 квітня 2012 року, реєстраційний номер 36554133;

- зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні нею приміщенням для зберігання індивідуального транспорту, індекс ХХХ загальною площею 16,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; шляхом надання доступу до вказаного приміщення та звільнення приміщення гаража від наявного у ньому майна відповідачів або третіх осіб;

- зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 привести в попередній стан приміщення для зберігання індивідуального транспорту, індекс ХХХ загальною площею 16,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом добудови стінної перегородки та відновлення приміщення до попереднього вигляду, який існував станом на 21 вересня 2007 року момент укладення ОСОБА_3 договору іпотеки приміщення для зберігання індивідуального транспорту індекс ХХХ загальною площею 16,6 кв.м.

Ухвалою суду від 20 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справ за правилами загального позовного провадження.

У процесі розгляду справи представником позивача (заявником) подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачів спортивно-оздоровчий центр, який унеможливить ускладнення чи невиконання рішення суду у разі задоволення позову, буде сприяти ефективному захисту прав позивача.

Заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи у відповідності до ч.1 ст.153 ЦПК України, в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Мотиви та висновки суду

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п.1 ч.1, ч.3 ст.150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволення вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Як вбачається із позовної заяви, позивач у вересні 2019 року придбала на прилюдних торгах приміщення для зберігання індивідуального транспорту, індекс ХХХ загальною площею 16,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Актуальність права власності на даний час підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 лютого 2021 року за № 244237351.

Натомість позивачем заявлено вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право власності на 62/100 та 38/100 частин спортивно-оздоровчого комплексу загальною площею 278,8 кв.м, серія та номер С-04838 та С-04837, виданих відповідачам 23 квітня 2012 року Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради із скасуванням рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер майна 01, 36554133. (інформаційна довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 лютого 2021 року за № 244232959).

Заява представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідачів мотивована лише припущеннями щодо можливих дій останніх у справі, цитуванням законодавства та судової практики, водночас не підтверджена жодними доказами в розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України. Норми цивільного процесуального права зобов`язують учасників справи доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог.

Суд приймає до уваги той факт, що право власності позивача на приміщення для зберігання індивідуального транспорту становить 16,6 кв.м набуто тільки у 2019 році, а відповідачів на спортивно-оздоровчий центр загальною площею 278,8 кв.м задовго до цього у 2012 році. Тому обраний спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачів не відповідає критеріям розумності, збалансованості інтересів сторін та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, таким невиправдано порушуватимуться права власників нерухомості в частині розпорядження своєю власністю. ЦПК України не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи.

При цьому наявність самого по собі позову про визнання свідоцтв про право власності недійсними із скасуванням рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом арешту.

Підсумовуючи викладене, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість утруднення чи неможливість виконання рішення суду, ефективний захист прав позивача без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження не є достатньою підставою для накладення арешту на майно.

З урахуванням наведеного, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов переконання про відсутність підстав для забезпечення позову увищевказаний спосіб у даній справі, що, в свою чергу, тягне за собою відмову у забезпеченні позову. Відомості, які в спростували даний висновок суду, відсутні.

Керуючись ст.ст.149-153, 157, 258-260, 261, 353 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_5 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, оскільки розгляд справи здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Повне судове рішення складено та підписано 15 лютого 2021 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя О.В.Тімченко