Справа № 408/1446/21-ц
Провадження № 2-о/408/370/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2021 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого-судді: Булгаковій Г.В.

при секретарі: Савенко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Біловодська Луганської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Оробцов Максим Юрійович, заінтересована особа Територіальна громада селища Кленовий, про встановлення факту сумісного проживання, -

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Оробцова М.Ю., звернулася до суду із заявою про встановлення факту сумісного проживання, посилаючись на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ровеньки, Луганської області помер співмешканець заявника ОСОБА_2 .

З вересня 2000 року до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 та заявник ОСОБА_1 мешкали разом однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .

Після відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 у заявника ОСОБА_1 виникло право на спадкування, як у особи, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Тому 16 вересня 2021 року заявник звернулася до приватного нотаріуса Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Подольського Р.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на суму недоотриманої пенсії та двохкімнатну житлову квартиру, що залишилась після смерті ОСОБА_2 , але нотаріус видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.09.2021, мотивуючи свою відмову тим, що заявник не подала документів, які б підтверджували проживання спадкоємця зі спадкодавцем однією сім`єю протягом п`яти років до часу відкриття спадщини.

Тому заявник вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту сумісного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Представник заявника та заявник в судовому засіданні присутніми не були, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник заявника надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за їх відсутності.

Заінтересована особа до суду не з`явилася, про місце, день та час слухання справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки відомостей від неї не надходило. У встановлений судом строк відзив на заяву не надала.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягаю задоволенню, виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ровеньки Луганської області помер ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 06.07.2021, виданим Міловським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Заявник ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_2 з вересня 2000 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_2 спільно проживали однією сім`єю в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Цей факт підтверджується, (мовою оригіналу) Справкой № 5 от 10.08.2021 года, виданою (мовою оригіналу) коммунальным предприятием «Уют 2006» пгт. Кленовий, г. Ровеньки.

Також згідно, (мовою оригіналу) -Акта о фактическом проживании с умершим лицом на день его смерти № 4 от 10.08.2021, виданого, (мовою оригіналу) коммунальным предприятием «Уют 2006», судом встановлено, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 проживав разом з заявником ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ., цей факт також підтверджують свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно письмових показів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є родичами заявника, вбачається, що ОСОБА_1 проживала з померлим ОСОБА_2 однією сім`єю, за однією адресою без реєстрації шлюбу з 2000 року по день смерті останнього.

Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Подольського Р.В від 16.09.2021, заявнику ОСОБА_1 відмовлено в оформлені спадкових прав на майно померлого ОСОБА_2 , оскільки нею не надано документів, які підтверджують факт проживання спадкоємця зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

У своїй заяві метою встановлення факту спільного проживання заявник зазначає, із посиланням на ст. 1264 ЦК України, про черговість спадкування за законом особами, які проживають із спадкодавцями однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як роз`яснив Пленум ВСУ у п. 21 «при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Надаючи оцінку документам, виданим на непідконтрольній Україні території, суд виходить з наступного.

Постановою ВРУ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, смт. Кленовий, м. Ровеньки є тимчасово окупованою територією, не підконтрольною українській владі.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ приділив значну увагу аналізу подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючихde factoорганів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи сформульовані в рішеннях Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про фактичне місце проживання осіб, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів фактичного проживання осіб на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Тому суд бере до уваги обставини, викладені в довідці та акті про фактичне проживання з померлим на день його смерті, виданих на непідконтрольній Україні території, та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, якщо від цього факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.

Факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які повністю узгоджуються з письмовими поясненнями свідків, які підтвердили, що заявник мешкала разом із померлим ОСОБА_2 однією сім`єю з вересня 2000 року, спільно проводили час, вели господарські справи, мали спільний бюджет, тобто були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту сумісного проживання має для заявника юридичне значення і потрібне для реалізації спадкових прав.

Таким чином, суд вважає за можливе заяву задовольнити та встановити факт, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 однією сімєю, не менш як п`ять років до дня смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258-265 ЦПК України, суд

Ухвалив:

Заяву, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; в інтересах якої діє представник адвокат Оробцов Максим Юрійович, адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; заінтересована особа Територіальна громада селища Кленовий, адреса місцезнаходження: 94783, Луганська область, м. Ровеньки, смт. Кленовий, вул. Театральна, буд. 14, про встановлення факту сумісного проживання задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду безпосередньо шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Г. В. Булгакова