Справа № 149/373/21
Провадження № 22-ц/801/2245/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 рокуСправа № 149/373/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 149/373/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Красіловського Вадима Олександровича на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 серпня 2021 року, повний текст якого складено 28 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Павлюк О. О.

встановив:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 20.07.2017 позивач надала відповідачу в борг під розписку 7000 доларів США, а відповідач зобов`язалась повернути до 20.02.2018 року 9450 доларів США. 04.09.2017 позивач надала відповідачу в борг під розписку 6500 доларів США та 75000 грн., які зобов`язалась повернути до 20.03.2018, однак свої зобов`язання не виконала, за таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 15950 доларів США та 75000 грн., а також 3% річних у розмірі 43923, 00 грн.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 серпня 2021 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 75 000 грн. та 14 750 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму 3% річних у розмірі 41062, 94 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4783,97 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Красіловський Вадим Олександрович просить рішення суду першої інстанції змінити в частині суми боргу та 3% посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з грубим порушенням норм процесуального права та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті Під час ухвалення рішення суд першої інстанції проігнорував норми Цивільного кодексу України та взагалі не було встановлено суму боргу по розписці.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Красіловський В.О. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Позивач по справі ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд дійшов до наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно письмової розписки від 20.07.2017 (копія на а.с. 8), ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 кошти сумі 7000 доларів США та зобов`язалась повернути 9450 доларів США до 20.02.2018.

Згідно письмової розписки від 04.09.2017 (копія на а.с. 9), ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 кошти сумі 6500 доларів США та 75 000 грн. та зобов`язалась повернути їх до 20.03.2018. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 підтвердила, що дійсно була присутня при написанні вказаної розписки.

Згідно розписки від 11.11.2019 (копія на а.с.56), ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 1800 доларів США.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, зокрема, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом першої інстанції, за змістом розписок ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_1 в борг грошові кошти, які зобов`язалась повернути в обумовлений в розписках строк, однак вона своє зобов`язання в даний строк не виконала. Відповідно до розписки від 11.11.2019 відповідач частково повернула борг в розмірі 1800 доларів США, що було підтверджено позивачем в судовому засіданні.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідачем було частково погашено борг за розпискою від 04.09.2017, що не заперечувалось позивачем в судовому засіданні, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню; борг в сумі 9450 доларів США за розпискою від 20.07.2017; борг в сумі 75 000 грн. та 4700 доларів США за розпискою від 04.09.2017.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення 3% річних.

Так, згідно розписки від 20.07.2017 відповідач зобов`язалась повернути 9450 доларів США до 20.02.2018, а тому за період з 21.02.2018 по 31.12.2020 з відповідача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 21836,39 грн.

За розпискою від 04.09.2017 року: 3 % річних з боргу 75000 грн. за період з 21.03.2018 по 31.12.2020 становить 6263, 01 грн.; 3% річних з боргу 6500 доларів США за період за 21.03.2018 по 11.11.2019 становить 8646,42 грн.; з врахуванням повернених відповідачем коштів в сумі 1800 доларів США, 3% річних з боргу 4700 доларів США за період з 12.11.2019 по 31.12.2020 становить 4317, 12 грн. За таких обставин загальна сума 3% річних становить 41062,94 грн.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують законність процесуальних дій суду першої інстанції, пов`язаних із розглядом справи та встановлених цим судом обставин.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, який повно і всебічно з`ясував всі обставини справи, надав належну правову оцінку доказам наявним в матеріалах справи, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, інші доводи апеляційної скарги необґрунтовані, а тому відсутні підстави для його скасування.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Красіловського Вадима Олександровичазалишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 серпня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2021 року.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

В.В. Сопрун