Справа № 510/770/20
Провадження №2/510/206/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Тєрєщенко С.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Одеська товарна біржа) про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, будь-яких заперечень не мала, відзиву на позов не надала, просила розглянути справу без її участі.

Представник третьої особи Одеської товарної біржі в судове засідання не явився, будь-яких заперечень щодо позову суду не надав.

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору міни від 25.03.1998р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 25.02.2020р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , оформленого на ім`я ОСОБА_1 .

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки ОСОБА_2 , зазначивши, що 25.03.1998 р. між нею, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 була досягнута домовленість про міну належної їй та ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_2 . Договір міни нерухомості було укладено на Одеській товарній біржі (представництво в м.Ізмаїл). Право власності за цим договором було зареєстровано КП «Ренійське БТІ» 06 квітня 1998 року.

Відповідно до умов договору міни ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (з одного боку) та ОСОБА_2 (з іншого)досягли взаємної домовленості по всіх істотних умовах договору, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 прийняли у власність об`єкт нерухомості (домоволодіння), що належало ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 прийняла у власність об`єкт нерухомості (квартиру), що належала ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Сторони за обміном передали один одному вказане нерухоме майно, документи на нього. Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 стали співвласниками нерухомості - житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , тобто кожному з них стало належати по Ѕ ідеальній частині нерухомості.

Вказаний договір не був засвідченій нотаріально у зв`язку з тим, що на той час нотаріальне посвідчення договору не передбачалося, так як відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991р. (в редакції, діючій на той час) «угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню».

Після вчинення правочину позивачка та ОСОБА_4 мешкали у придбаній нерухомості, зробили там ремонт, сплачували всі необхідні комунальні платежі, а згодом ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 24.01.2001р. № 6075 продав ОСОБА_1 належну йому Ѕ частину домоволодіння та виїхав зі вказаної адреси. Таким чином, позивачка стала фактичною власницею всього житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 25.02.2020р. за ОСОБА_1 було визнане право власності на Ѕ частину житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , яку їй було продано ОСОБА_4 .

При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення технічної документації на нерухомість, вирішення питання про реєстрацію іншої особи за своїм місцем мешкання, позивачці було роз`яснено, що вона, як власник нерухомого майна, має право користуватися та володіти житлом, проте через ряд порушень, допущених біржею при оформленні договору, не може розпорядитися ним. Ці ускладнення стосуються іншої Ѕ частини житлового будинку, право власності на яку було придбане ОСОБА_1 за договором міни, оформленим на товарній біржі. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як було встановлено в судовому засіданні, 25.03.1998р. між сторонами було укладено договір міни квартири АДРЕСА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 . Договір міни нерухомості було укладено на Одеській товарній біржі (представництво в м.Ізмаїл). Право власності за цим договором було зареєстровано КП «Ренійське БТІ» 06 квітня 1998 року.

Відповідно до умов договору сторони обопільно обмінялися нерухомістю, передали один одному документи на нерухомість, ключі від житла. Після укладення договору сторони в`їхали у житло, перевезли свої власні речі за новими адресами мешкання.

Вказаний договір не був засвідченій нотаріально. З березня 1998 року ОСОБА_1 володіла, користувалася та розпоряджалася нерухомістю, точніше її Ѕ частиною, а після продажу у 2001р. їй іншої Ѕ частини житлового будинку всією нерухомістю вцілому. Протягом цього часу вказане майно у позивачки витребувано не було, вимог щодо його повернення не висувалося. Крім того у позивачки є оригінали всіх правовстановлюючих документів на спірне майно.

Згідно із ч.1. ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У зв`язку з тим, що спірні правовідношення мали місце до 01.01.2004р. (тобто до введення в дію Цивільного кодексу 2003р.), застосовуються положення цивільного законодавства 1964 р. Згідно ст. 227 ЦК України 1964р. договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є недійсним. Однак, в ч.2 ст. 47 ЦК України 1964р. зазначено, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин.

Аналогічні вимоги містить ст. 220 ЦК України 2003р. Частина 2 ст. 220 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Частина 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 242 ЦК України до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає зі змісту відносин сторін.

Після укладання договору міни від 25.03.1998 року та договору купівлі-продажу від 24.01.2001р. позивачка є безумовним власником житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору та відбулося повне його виконання, відповідачка передала позивачці та ОСОБА_4 нерухоме майно в обмін на інше, передане від них їй, сторони обмінялися документами на нерухомість, будь-яких претензій один до одного не мали.

Таким чином, ОСОБА_1 правомірно володіє спірним майном.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику суду як джерело права.

У свою чергу, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.

Тому, суд вважає, що є правові підстави визнати право власності на Ѕ частину житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , за позивачкою.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 128, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України,

ст.ст. 47, 227 ЦК України 1963р., ст.ст. 220, 242, 328, 334, 392, 657 ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( КПП НОМЕР_1 ) право власності на:

-Ѕ частину житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 (отриману у власність за договором міни від 25.03.1998р. №3014, укладеним на Одеській товарній біржі (представництво в м.Ізмаїл)),

що належала ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник