Провадження № 2/522/2501/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 25 серпня 1993 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін є спільна неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що подружнє життя з відповідачем почало погіршуватись п`ять років тому. ОСОБА_1 вже зверталась до Приморського районного суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, проте за заявою позивача позов було залишено без розгляду, у зв`язку з можливістю налагодження стосунків. В результаті вищевказаного стосунки між сторонами так і не налагодились.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження на 10 лютого 2021 року.

У судове засідання 10 лютого 2021 року сторони не з`явились.

Позивач звернувся до суду з заявою, в котрій позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити в повному обсязі, справу розглянути без участі позивача.

Відповідач надав до суду заяву, в котрій позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував, просив справу розглянути без участі відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тоді суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 25 серпня 1993 року міським відділом РАЦС м. Тирасполь, актовий запис № 1144 від 25 серпня 1993 року укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 25 серпня 1993 року.

Від шлюбу у сторін є спільна неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подружнє життя у сторін почало погіршуватись протягом п`яти років. ОСОБА_1 вже зверталась до Приморського районного суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, проте за заявою позивача позов було залишено без розгляду, у зв`язку з можливістю налагодження стос унків. В результаті вищевказаного стосунки між сторонами так і не налагодились.

Кожен з них живе своїм життям, не турбуючись проблемами один одного. Примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Майнового спору та спору з приводу проживання та утримання дітей немає.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати.

Майнового спору та спору з приводу проживання та утримання дітей немає.

Як вбачається з наданої квитанції, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., виходячи з розміру, встановленого підпункту 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи вищевикладене суд, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 51 Конституції України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 76-81, 206, 258, 263, 265, 266 ЦПК України, ст. ст. 110, 112, 113, 114 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації : АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), зареєстрований 25 серпня 1993 року міським відділом РАЦС м. Тирасполь, актовий запис № 1144 від 25 серпня 1993 року.

Неповнолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на утриманні матері ОСОБА_1 .

Змінити прізвище ОСОБА_1 на дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Відповідно ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до Приморського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 15 лютого 2021 року.

Суддя: Ю.Б. Свячена