ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 лютого 2021 року

м. Харків

справа №641/5168/15-ц

провадження № 22-ц/818/707/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

треті особи - Комінтернівський РВ ДМС України в Харківській області, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особі Комінтернівський РВ ДМС України в Харківській області, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою Харківської міської ради на заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 15 жовтня 2015 року, постановлене під головуванням судді Онупко М.Ю. в залі суду в м. Харкові, -

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особі Комінтернівський РВ ДМС України в Харківській області, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 15 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 . Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_8 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції може суттєво вплинути на права та інтереси Харківської міської ради, оскільки спірна квартира не приватизована, а отже належить територіальній громаді м. Харкова. Зазначає, що обов`язком територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради є збереження житлової площі за тимчасово відсутнім наймачем. Харківська міська рада, як органу, що здійснює державний контроль за використанням і зберіганням житлового фонду, має всі правові підстави для залучення в якості третьої особи по вказаній цивільній справі. Вказує, що позивачі не надали суду належних та допустимих доказів, що підтверджують факт непроживання та причини відсутності відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 , протягом певного періоду часу. В матеріалах справи відсутні відомості із закладів соціального захисту населення щодо визнання відповідача непрацездатним, знаходження його в установі соціальної допомоги чи перебування у місцях обмеження чи позбавлення волі, а також не надано інформації щодо місця роботи. Також не надано відомостей щодо виїзду відповідача за кордон. Крім того в оскаржуваному рішенні відсутнє підтвердження того, що відповідачі викликались до суду через оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не проживають у спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин, а реєстрація місця проживання відповідачів у квартирі обмежує права позивачів, оскільки позивачі вимушені самостійно нести витрати по утриманню житла і сплаті комунальних послуг.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що спірною є однокімнатна ізольована квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира була надана ОСОБА_3 на підставі службового ордеру № 401 від 20.12.1994 року на сім`ю у складі 5 осіб: ОСОБА_3 - наймач, ОСОБА_9 - дружина, ОСОБА_2 - син, ОСОБА_10 - дочка та ОСОБА_4 - дочка.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 не приватизована та належить територіальній громаді м. Харкова.

Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» з місця проживання про склад сім`ї та прописку № 1967 від 27.04.2015 року в даному приміщенні зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.5).

З інформації Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 03-42/979-15 від 08.09.2015 року вбачається, що малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була усиновлена іноземними громадянами у березні 2010 року (а.с. 53).

Згідно повідомленняКомінтернівського РВ ГУМВС України в Харківській області № 62/4585 від 22.09.2015 року ОСОБА_3 , 1967 року народження та ОСОБА_4 , 1982 року народження, за період з січня 2015 року по теперішній час з заявами та повідомленнями, щодо перешкод в користуванні житловим приміщенням не зверталися (а.с. 70).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилались на те, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 хоча й зареєстровані у вищевказаній квартирі, проте з 2006 року у вказаній квартирі не проживають. Шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 було розірвано у 2006 році і більше він у спірному приміщенні не з`являвся. ОСОБА_4 разом зі своїми дітьми ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з 2006 року мешкають в Російській Федерації та з позивачами відносини не підтримують. ОСОБА_5 деякий час знаходилася під опікою ОСОБА_1 , однак пізніше була передана до дитячого будинку та в подальшому була усиновлена та виїхала за кордон. Враховуючи, що відповідачі не проживають в спірному житловому приміщенні і не приймають участі в оплаті комунальних послуг та не цікавляться житлом, у зв`язку з цим вважають, що наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 та просили суд визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 6 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений або обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:

1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі;

2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;

3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування;

4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків;

5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;

6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому;

7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Отже, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають встановленню та доведенню термін відсутності відповідача та причини його відсутності.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, спірна квартира належить до комунальної власності територіальної громади міста Харкова, не приватизована.

ОСОБА_3 був виданий службовий ордер № 401 на право заняття однокімнатної квартири на сім`ю у складі 5 осіб: ОСОБА_3 - наймач, ОСОБА_9 - дружина, ОСОБА_2 - син, ОСОБА_10 - дочка та ОСОБА_4 - дочка.

На теперішній час у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачі посилались на те, що відповідачі з 2006 року не проживають у спірній квартирі.

Натомість матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу щодо факту, строку та причини відсутності відповідачів у квартирі за адресою: АДРЕСА_1

Заява ОСОБА_1 на ім`я начальника ЖЕУ (а.с.6) від 15.04.2014 року не може бути прийнята в якості доказу, оскільки відсутні докази подання такої заяви. Підписи сусідів, що містяться на зазначеній заяві, жодним чином не посвідчені. В якості свідків вказані особи у суді першої інстанції допитані не були.

У суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 пояснив, що відповідачка ОСОБА_4 раніше відбувала покарання у місцях позбавлення волі.

При цьому позивачами не надано інформації щодо місця знаходження або місця перебування чи місця роботи відповідачів, інформації із закладів соціального захисту населення, знаходження її в установі соціальної допомоги або перебування у місцях позбавлення волі, з закладів охорони здоров`я про те, що відповідачі звертались чи ні за допомогою, з відділень зв`язку про отримання будь-якої кореспонденції тощо.

Відповідь Комінтернівського РВ ГУМВС України в Харківській області № 62/4585 від 22.09.2015 року про відсутність звернень відповідачів щодо перешкод у користуванні спірною квартирою не є достатньою підставою для задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з відмовою у задоволенні позову, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради підлягає стягненню судовий збір який був сплачений при подачі апеляційної скарги у розмірі 1260,00 грн., тобто по 610 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - задовольнити.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 15 жовтня 2015 року - скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в сумі по 610 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 12.02.2021 року.