Справа № 344/4985/18
Провадження № 2/344/487/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Антоняка Т.М.,

секретаря Максимів Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказала, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 29.12.2003 року. У вказаному житловому будинку окрім неї зареєстровані члени її сім`ї: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Відповідачка з січня 2017 року виїхала з вказаного житла та не повертається. Відсутність відповідачки протягом останнього року у житловому приміщенні підтверджується заявою № 02-02/00008 від 24.10.2017 року. Таким чином, зважаючи на відсутність відповідачки більше як один рік, останню слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивачка не прибула у судове засідання, подавши суду заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому порядку.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як слідує з Договору дарування квартири від 29.12.2003 року, ОСОБА_4 (згідно Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 18.06.2004 року прізвище позивачки змінено на ОСОБА_1 ) (а.с. 7), прийняла в дар від ОСОБА_6 належну їй квартиру під номером АДРЕСА_1 (а.с. 3).

Згідно із наданої суду копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2548795 від 13.01.2014 року вбачається, що позивачці на праві приватної власності належить квартира під номером АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Згідно копії Будинкової книги, у квартирі під номером АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 (домовласник), а також ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 10-14).

Про реєстрацію вищевказаних осіб у квартирі АДРЕСА_1 вказує і довідка № 02-02/3542 від 28.09.2017 року (а.с. 9).

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом з тим з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2548795 від 13.01.2014 року неможливо встановити чи на даний час лише у власності позивачки перебуває спірна квартира, оскільки станом на день розгляду справи пройшло більше 7 років із дати його формування, а тому суду не доведено, що відповідачка у справі не є членом сім`ї позивачки або правомірно не набула права проживання у квартирі як власник.

Також, на підтвердження відсутності відповідачки без поважних причин за місцем її реєстрації до матеріалів справи долучено заяву № 02-02/00008 від 24.10.2017 року, у якій гр. ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_8 стверджують, що ОСОБА_2 фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка засвідчена паспортистом КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія».

Разом з тим, позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів, які беззастережно б ствердили відсутність відповідачки за місцем проживання понад 1 рік до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Таким чином, визнання відповідачки такою, що втратила право користування даним житлом та задоволення позову з наведених у ньому підстав є відповідно до вимог чинного законодавства передчасним.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований, оскільки не підтверджений належними доказами, тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 76, 89, 141, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 15.02.2021 року.