КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.

за участю:

представників позивача Реви Л.М., Лаврика С.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги Приватного малого підприємства "Аптека Кіаво" на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2021 року та ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2021 року про виправлення описки по цивільній справі за позовом Приватного малого підприємства "Аптека Кіаво" до ОСОБА_1 , Всеукраїнської громадської організації "Журналісти проти корупції" про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області до ОСОБА_1 , Всеукраїнської громадської організації "Журналісти проти корупції", згідно з яким просив:

- зобов'язати ОСОБА_1 та Всеукраїнську громадську організацію "Журналісти проти корупції" не пізніше трьох днів з дня набрання рішенням законної сили опублікувати (розмістити) на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_4 Всеукраїнської громадської організації "Журналісти проти корупції" на тій же самій шпальті й тим самим шрифтом, що і стаття "ІНФОРМАЦІЯ_1" спростування наступного змісту: "інформація (відомості) поширені ОСОБА_1 та Всеукраїнською громадською організацією "Журналісти проти корупції" ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 у статті "ІНФОРМАЦІЯ_1" в частині того, що 12.11.2017 року було здійснено закупівлю медичних препаратів російського виробництва ("Пантогам") в аптеці приватного малого підприємства "Аптека КіАВО" (), далі - Аптека, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Межигірська, буд. 56, при цьому касовий чек на придбання медичних препаратів надано не було, працівники аптеки категорично відмовились від надання будь-яких первинних документів, що підтверджують факт отримання готівкових коштів в касу аптеки за придбані медичні препарати - є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності";

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 та Всеукраїнської громадської організації "Журналісти проти корупції" грошові кошти у розмірі 100 000 грн. 00 коп., як відшкодування завданої моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказував, що відомості, поширені відповідачами шляхом їх повідомлення невизначеному колу осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 у статті в мережі Інтернет та у скарзі від ІНФОРМАЦІЯ_3 Держлікслужбі, є недостовірними, оскільки вони не відповідають дійсності та містять інформацію про події та явища, яких не існувало.

При цьому, зазначав, що протиправність поширення відповідачем недостовірних відомостей полягає у приниженні ділової репутації позивача шляхом вчинення дій, спрямованих на зниження престижу та підрив довіри до його діяльності, а також безпідставної негативної оцінки його підприємницької діяльності, тобто ствердження про порушення ним норм чинного законодавства, вчинення дій, що порушують принципи моралі, загальновизнані правила співжиття та неетичну поведінку у суспільному житті.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18.08.2021 року у задоволенні позову відмовлено (т. 3, а.с. 149-152).

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02.09.2021 року задоволено заявку ОСОБА_1 про внесення виправлення в рішення суду. В абзаці сьомому мотивувальної частини рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18.08.2021 року зазначено вірне найменування лікарського препарату "Емоксипін" замість помилкового "Емоксилим" (т. 3, а.с. 161).

В апеляційній скарзі на рішення позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову повністю спростовується матеріалами справи, які підтверджують недостовірність оспорюваної інформації та те, що остання не є оціночними судженнями (т. 3, а.с. 184-187).

В апеляційній скарзі на ухвалу позивач, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвали нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про виправлення описки.

При цьому, зазначає, що з огляду на всі наявні у матеріалах справи докази, зазначення у рішенні суду першої інстанції назви лікарського препарату "Емоксилим" не є опискою (т. 3, а.с. 173-175).

Представники позивача у судовому засіданні апеляційні скарги підтримали та просили задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а повідомлені причини неявки не є поважними, а відтак не перешкоджають апеляційному розгляду справи.

При цьому, слід зазначити, що відповідачі були обізнані про розгляд справи в суді апеляційної інстанції та скористалися правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному перегляду справи в межах доводів апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно положень ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У свою чергу, ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4, 5, 6, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

При цьому, згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що також відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка будучи ратифікованою Законом України від 07.07.1997 року, відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства.

Також слід зазначити, що згідно роз`яснень, які містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 09.09.1993 року та по теперішній час позивач - Приватне мале підприємство "Аптека КіАВО" є юридичною особою, яка здійснює підприємницьку діяльність, основний вид діяльності - роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах, у тому числі через аптечний заклад - аптеку № 1, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 56/60 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач ОСОБА_1 у мережі Інтернет на сайті Всеукраїнської громадської організації "Журналісти проти корупції" опублікував статтю "ІНФОРМАЦІЯ_1", де зазначив таке: "12.11.2017 близько 14 год. 10 хв. було здійснено напад і побиття журналіста та членів його родини. Ця зухвала подія відбулася у місті Києві, при виконанні редакційного завдання журналістом ІА "Журналісти проти корупції", за адресою вул. Межигірська, буд. 56 , де розташована аптека приватного малого підприємства "Аптека Кіаво" (ЄРПОУ 21516771), далі - Аптека. Виконуючи одне з редакційних завдань інформаційної агенції, по перевірці дотримання законодавства у діяльності аптек у місті Києві. журналіст з дружиною приїхали до Аптеки, щоб зробити контрольну закупку та придбати препарати... Ми придбали ліки, почекали видачу чека. Касового чека за ліками нам не видали...Потім вже виявилось.., що один з придбаних нами препаратів (Пантогам), навіть не зареєстрований в Україні!...".

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для визнання вищенаведеної інформації в частині того, що .."12.11.2017 року було здійснено закупівлю медичних препаратів російського виробництва ("Пантогам") в аптеці приватного малого підприємства "Аптека КіАВО" (), далі - Аптека, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Межигірська, буд. 56, при цьому касовий чек на придбання медичних препаратів надано не було, працівники аптеки категорично відмовились від надання будь-яких первинних документів, що підтверджують факт отримання готівкових коштів в касу аптеки за придбані медичні препарати", посилався на те, що вказана інформація є недостовірною, а також такою, що принижує його ділову репутацію.

При цьому, на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем було надано до суду Акт перевірки № 14/11-ор від 15.12.2017 року Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у м. Києві, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва (виготовлення) лікарських засобів, оптової та роздрібної торгівлі лікарськими засобами, імпорту (ввезення) лікарських засобів (крім активних фармацевтичних) інгредієнтів) ПМП "Аптека КіАВО".

Згідно з вказаним Актом за результатами перевірки будь-яких порушень не виявлено, а станом на 15.12.2017 року лікарські засоби, зазначені у скарзі, зокрема: "Мексидол", "Пантогам" будь-якої форми випуску в аптеці відсутні.

Разом з тим, як вірно встановив суд першої інстанції, у розумінні положень ст.ст. 77-78 ЦПК України, вказаний Акт перевірки не є належним та допустимим доказом протиправної поведінки відповідача, оскільки перевірки та Акт датовані більш ніж через місяць після події, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_3, та, як наслідок, це Акт може підтверджувати лише те, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 у приміщенні ПМП "Аптека "Кіаво" були відсутні лікарські засоби, зазначені у скарзі.

Натомість,аналізуючи інформацію, яку позивач просив визнати недостовірною, колегія суддів, враховуючи положення зазначених вище актів законодавства, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дана інформація є нічим іншим як оціночними судженнями, які висловлені ОСОБА_1 в ході риторики з приводу перебування його та його супутниці в приміщенні аптеки позивача та поза ним, і ця думка викладена не в брутальній, принизливій чи непристойній форма, що могло б принизити ділову репутацію.

При цьому, не зважаючи на те, що публікації у статті містили критичні оціночні судження, висловлені у певній мірі жорсткою, саркастичною мовою з певними синтаксичними та лексичними особливостями, позивач, скориставшись правом вибору відкрито надавати комерційні послуги суспільству, залишив себе відкритим суворої критики і пильного нагляду, які він має сприймати як належне у демократичному суспільстві.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.

Також, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обгрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне та правильне по суті рішення.

Крім того, постановляючи оскаржувану ухвалу про виправлення описки від 02.09.2021 року, судом першої інстанції були враховані вимоги ст. 269 ЦПК України, доводи відповідача ОСОБА_1 щодо правильної назви препарату " Емоксипін " замість "Емоксилим", які, серед іншого, грунтувалися на показах свідках у судовому засіданні 18.08.2021 року.

Отже, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення та ухвали, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційних скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а судових рішень без змін.

При цьому, у зв`язку з залишенням апеляційних скарг без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційних скарг) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Приватного малого підприємства "Аптека Кіаво" - залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2021 року та ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2021 року про виправлення описки по цивільній справі за позовом Приватного малого підприємства "Аптека Кіаво" до ОСОБА_1 , Всеукраїнської громадської організації "Журналісти проти корупції" про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 08 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська