Справа № 489/3706/20
Номер провадження 2/489/388/21
РІШЕННЯ

Іменем України

10 грудня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Губницького Д. Г., секретаря судового засідання Савченко С. О., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунунення перешкоди у користуванні належним позивачу нерухомим майном, титульним власником і співвласником юридично є ОСОБА_2 та вселити його до житлового будинку АДРЕСА_1 та стягнення з відповідача сплаченого судового збору.

Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що своїми неправомірними діями відповідач, створюючи перешкоди в користуванні спільною сумісною власністю подружжя порушує права позивача передбачені Законами України. У добровільному порядку відповідач питання його допуску у домоволодіння та до господарських будівель навіть не бажає розглядати.

12.08.2020 р. була внесена ухвала про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

18.01.2021 р. ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та призначена справа до розгляду.

У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач надала відзив до суду в якому просила відмовити у позові з тих підстав, що вона не чинить жодних перешкод у користуванні майном позивачу, напроти-він сам облишив своє місце проживання, своєю агресивною поведінкою він сам створює перешкоди у користуванні. Надалі відповідач у судове засідання не з`являлась. Надавала заяви про відкладення без підтвердження поважних причин.

У відповідності з вимогами ст.ст. 223 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, позивача не заперечував проти такого порядку вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини.

В період знаходження у шлюбі з 11 вересня 1998 року, до моменту фактичного його припинення, за спільні кошти позивачем та відповідачем набуто певну кількість майна у тому числі нерухоме майно:

-індивідуальний житловий будинок з будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 загальною площею 60,8 кв. м. житловою - 43,7 кв. м. куплений у період шлюбу згідно договору купівлі - продажу № 2399 від 17.07.2003 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 видане виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 07.10.2011 року, а також набуто земельна ділянка - кадастровий номер :04:082:0002 площею 0,1 га. для розміщення житлового будинку з будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , яка відповідно державного акту серії ЯИ 259761 від 14.04.2010 року про право власності на земельну ділянку надана на підставі рішення Миколаївської міської ради № 36/62 від 04.09.2009 року, яка як і житловий будинок зареєстровані на ім`я відповідача. В період набуття права власності, та перебуваючи у шлюбних відносинах літня кухня позначена на плані на плані забудови літ. Б та Б- 1 садибного житлового будинку збільшена у розмірах на 42 кв. м., що оформлено розпорядженням адміністрації Ленінського району виконкому Миколаївської міської ради від 29.08.2011 року № 538-р, про що зроблено відповідну відмітку у технічному паспорті будинку. Починаючи з 2013 року за спільним рішення з відповідачем літню кухню, позначену на плані забудови літ. Б та Б-1 було реконструйовано та новостворено житловий будинок у результаті чого було якісно змінено його характеристики щодо загальної та житлової площі, яка склала більше 250 кв. м. Будівництво було закінчено у 2016 році, заведено усі належні комунікації і у цей же період він був заселений членами нашої родини, оскільки житловий будинок літ. А став аварійним та небезпечним для проживання.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд виходить із таких міркувань.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Частина перша статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Зазначені правомочності власник здійснює на власний розсуд (частина перша статті 317, частина перша статті 319 ЦК України).

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні можливе лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 321 ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 296/4500/16-ц, стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

З відзиву вбачається, що в провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва знаходиться цивільна справа №489/3243/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Згідно з приписами частини першої статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Під час розгляду справи судом встановлено та не заперечується сторонами, що між сторонами існують тривалі неприязнені відносини, у спірному житловому будинку, розташованому по адресі АДРЕСА_2 , проживає відповідач ОСОБА_2 та чинить перешкоди позивачу ОСОБА_1 у користуванні цим будинком.

Також ці події підтвердили свідки, які були допитані у судовому засіданні.

Належність будинку до спільного майна подружжя сторони не заперчують. Отже ОСОБА_1 має право користуватися майном за призначенням, тобто проживати в ньому. Оскільки цьому перешкоджає відповідачка, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення.

Відтак, ОСОБА_2 слід зобов`язати усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та вселити його.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 840 грн 80 коп. судового збору, сплаченого ним за подачу цього позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 79-81, 141, 259-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном та вселити ОСОБА_1 до житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Повний текст рішення суду складено 10.12.2021 року.

Суддя: Д. Г. ГУБНИЦЬКИЙ