Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

13 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого: Павицької Т. М.,

суддів: Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про виправлення технічної помилки в ухвалі Житомирського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, у якому просила стягнути із відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 8500 гривень щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 січня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн, щомісячно, починаючи з 21.12.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 840,80 грн судового збору. В решті вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 січня 2021 року змінено. Зменшено суму стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі з 5000,00 грн щомісячно до 3000,00 грн щомісячно. Зменшено суму стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору з 840,80 грн до 300,00 грн. Постановлено компенсувати ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 756,72 грн за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат.

03 грудня 2021 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 , у якій просить виправити технічну помилку в ухвалі Житомирського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року в частині компенсації судового збору. Зазначає, що відповідно до постанови КМ України від 27.04.2006 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» компенсуються - судові витрати, а судовий збір повертається повністю або частково, як мало б бути зазначено в постанові Житомирського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року у справі №295/15568/20.

Розглянувши заяву по суті, апеляційний суд приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 269 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу.

Описки це помилки зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільних справах» від 18 грудня 2009 року № 14 передбачено, що вирішуючи питання про виправлення описки чи арифметичної помилки, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінити зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 6, 7 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, приписами вказаних норм ЦПК України встановлено право сторони саме на компенсацію за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судових витрат у визначених законом випадках, а не повернення судових витрат.

Належить відмітити, що підстави для повернення судового збору визначені ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 7 вказаного закону сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, «повернення» судового збору та «компенсація» судового збору різні за своєю правовою природою поняття і застосовуються судом у відповідності з вимогами Закону України «Про судовий збір» та Цивільного процесуального кодексу України.

Разом із тим, питання щодо повернення сплаченої суми судового збору вирішується згідно з «Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за №1650/24182.

Згідно з пунктом 3 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Оскільки апеляційним судом при розгляді справи не було встановлено обставин, які слугують підставою для повернення судового збору, тому таке питання апеляційним судом не вирішувалось.

При формулюванні резолютивної частини постанови апеляційного суду від 20.04.2021 суд ужив термін «компенсувати» у точній відповідності до змісту частин 6, 7 ст. 141 ЦПК України, граматичної помилки (описки) не допустив, тому підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 відсутні.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, судовий збір у розмірі 756,72 грн., який ОСОБА_1 просив повернути у своїй заяві від 15.11.2021, йому компенсовано постановою Житомирського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, з метою недопущення порушення прав особи суд роз`яснює ОСОБА_1 , що частиною 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 затверджено Порядок №845, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Заявник не позбавлений можливості звернутися до відповідного органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за процедурою, передбаченою Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 «Про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

При цьому, суд звертає увагу на те, що Постанова Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590, якою затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави, не врегульовує питання компенсації судового збору (як іншої складової судових витрат) стороні, яка його сплатила та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Наведене узгоджується з висновками, викладеними в ухвалі Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №214/6982/13-ц (провадження №61-97св18), постанові від 15 березня 2018 року у справі №752/18046/14-ц (провадження №61-3125св18), ухвалі від 14 липня 2021 року у справі №725/3171/19 (провадження №61-21338св19).

Відтак, доводи заявника про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» компенсуються - судові витрати, а судовий збір повертається повністю або частково є не вірним трактування норм закону.

Виходячи з викладеного, заяву ОСОБА_1 про виправлення технічної помилки в ухвалі Житомирського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року необхідно залишити без задоволення, роз`яснивши йому право на звернення до відповідного органу Казначейства, що здійснює обслуговування бюджетних коштів боржника, з метою безспірного списання коштів компенсованого судового збору.

Керуючись ст. ст. 269, 368 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення технічної помилки в ухвалі Житомирського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної ухвали.

Головуючий

Судді