Справа № 426/1934/20
01 лютого 2021 року , м.Сватове
Сватівський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Осіпенко Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Чмихало М.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове, в режимі відеоконференції з ОСОБА_1 , яка використовує власні технічні засоби, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Ракицька Ірина Миколаївна до ОСОБА_2 про визнання права власності на недоотриману пенсію,
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Ракицька І.М., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визнання права власності на недоотриману пенсію, в обґрунтування якої зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Станично-Луганським районним ВДРАЦС ГТУЮ у Луганській області 16 червня 2017 року. 28.11.2018 року позивач прийняла спадщину після смерті своєї матері та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.11.2018 року на Ѕ частку недоотриманої пенсії. Інша частка недоотриманої пенсії залишилась відкритою за ОСОБА_2 , яка є рідною сестрою позивачки, оскільки остання була зареєстрована з матір`ю на день її смерті. Однак відповідач, хоча і була зареєстрована разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на день її смерті, однак спільно з нею не проживала, а тому в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України, не може вважатись особою, яка прийняла спадщину. Враховуючи те, що відповідач згідно чинного законодавства не має права на Ѕ частку недоотриманої пенсії, позивач просить суд визнати за нею право власності на цю частку.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та суду пояснила, що її сестра ОСОБА_2 на протязі тривалого часу не підтримувала зв`язків з матір`ю, не проживала разом з нею та жодним чином не допомагала їй. Після смерті матері ОСОБА_1 сама здійснила її поховання та всі організаційні витрати взяла на себе. Просить суд задовольнити позов у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Представник позивача адвокат Ракицька І.М. в судове засідання не з`явилась про дату, час і місце його проведення повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті Сватівського районного суду Луганської області, причини неявки суду не повідомила.
Суд, повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_5 , приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого 16 червня 2017 року Станично-Луганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.1 а.с. 4).
Померла ОСОБА_3 була рідною матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 02.06.2011 року, Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області (Т.1 а.с.3).
28.11.2018 року ОСОБА_6 , яка на підставі довіреності діяла в інтересах ОСОБА_1 , звернулась із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Орлової О.А. (Т.1. а.с.82).
На підтвердження своїх вимог, позивач надала суду акт про не проживання від 21.01.2020 року, складений у м. Луганську та завірений підписами ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , згідно якого вказані особи підтверджують факт того, що відповідач не проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 01.10.2016 року і по теперішній час. Також, за заявою представника заявника, у судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_5 , яка суду пояснила, що вона знайома з ОСОБА_1 та знала її покійну матір ОСОБА_8 . Також їй відомо, що разом ОСОБА_8 постійно проживала та доглядала її ОСОБА_1 , а її сестра ОСОБА_2 фактично з ними не проживала. Після смерті матері її поховання організовувала ОСОБА_1 і всі витрати пов`язані з цим понесла саме вона. Де на даний час знаходить ОСОБА_2 їй не відомо (Т.1 а.с. 7).
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.ст.1220,1221 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідност. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).
Із дослідженої в судовому засіданні заяви ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_1 , про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 листопада 2018 року, позивач підтвердила, що вона та відповідач є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 , від спадщини вони не відмовлялись на протязі строку встановленого ст. 1270 ЦК України, а тому просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частку спадкового майна, що належить позивачу - ОСОБА_1 , а 1/2 (одну другу) частку спадщини залишити відкритою для відповідача - ОСОБА_2 (Т.1 а.с. 82-83).
На момент оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач ОСОБА_1 погодилась визнати право на 1/2 частку спадкового майна за нею, а 1/2 частку спадщини за її рідною сестрою ОСОБА_2 , відповідно до закону, згідно з яким ОСОБА_2 має таке право, оскільки постійно проживала і була зареєстрована зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .
Наразі позивач звернулась до суду із заявою посилаючись на те, що ОСОБА_2 хоча і була зареєстрована разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на день її смерті, однак спільно з нею не проживала, а тому вважає, що вона успадкувала 1/2 частку спадкового майна, яка належить і її сестрі ОСОБА_2 .
Враховуючи те, що позивач з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, який би підтвердив не проживання відповідача зі спадкодавцем на день його смерті, не звертався, суд приходить до висновку, що поданий позов є передчасним, оскільки саме від встановлення цього факту залежить право позивача на успадкування усьго спадкового майна, а не його частки.
Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача.
Фактично з наведених вище обставин справи вбачається, що звернення позивача до суду обумовлене бажанням у такий спосіб оформити спадщину, що суперечить засадам цивільного судочинства, яке покликане розв`язувати (вирішувати) спір.
За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
У питанні визнання позову суд дійшов висновку, що воно суперечить закону, оскільки в такий спосіб в обхід встановлених законом процедур позивач фактично намагається оформити право власності на спадкове майно.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено повністю, судовий збір покладається на позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12,81,141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст.15, 392, 328, 1216, 1268, 1296, 1301 ЦК України суд,-
В задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Ракицька Ірина Миколаївна до ОСОБА_2 про визнання права власності на недоотриману пенсію відмовити повністю.
Копію заочного рішення надіслати сторонам.
Заочне рішення може бути переглянуте Сватівським районним судом Луганської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд Луганської області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення суду складено 11 лютого 2021 року.

Суддя Л.М. Осіпенко