Справа № 191/2602/20
Провадження № 2/191/23/21
У Х В А Л А

іменем України

07 грудня 2021 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Костеленко Я.Ю.

за участю секретаря Куцевол Ю.В.

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів, як відшкодування завданої моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів, як відшкодування завданої моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з25 жовтня 2010 року вони почали дізнаватися про масштаби вчиненого у їх будинку і всьому домоволодінні тотального погрому та неймовірно жахливого сміттєзвалища. Наслідком зловмисних дій відповідачів (чи будь-кого з них) є також дуже великі борги за комунальні послуги. Позивачі погасили ці величезні борги, а також сплатили всі рахунки, пов`язані з відключенням газу і його подачею в оселю. Таким чином, загальний розмір завданої відповідачами матеріальної шкоди склав 27939 грн. 35 коп.

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів із вимогами про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідачів на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1 764,28 грн. Стягнуто з відповідачів на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року в частині задоволення позовних вимог скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У червні 2019 року позивачі звернулись до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року.

На підтвердження існування нововиявленої обставини посилались на витяг з ЄРДР №0000853 від 05 червня 2019 року, який свідчить про те, що відповідач справі ОСОБА_3 подав до апеляційного суду завідомо підроблений документ. Очевидно при цьому ОСОБА_3 керувався «захисним» корисливим мотивом (щоб не платити кошти).

Постановою Верховного Суду від 28 липня 2020 року хоча і було залишено без задоволення касаційну скаргу, але чітко зазначено, що «обставини, які виникли, змінилися тільки після ухвалення судового рішення, а тому не могли бути враховані при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і підставою для пред`явлення нової позовної вимоги». Таким чином, керуючись рішенням Верховного Суду, вважають законним і обгрунтованим звернення до суду з цим позовом.

Вважають , що спільності та відмінності цього позову від першого позову ОСОБА_1 полягають у такому: 1) між тими ж сторонами; 2) частково - про той же предмет (цього разу стягнення матеріальної шкоди і з вдвічі зменшеною сумою моральної шкоди; адже заявлено було у позові, який суддя Бондаренко у частині моральної шкоди задовольнила на суму 10000 грн., позивачем ОСОБА_1 у загальному - 20000 грн.); 3) зовсім інша підстава цього позову (а саме рішення Синельниківського міськрайонного суду від 28 березня 2016 року, витяг з ЄРДР від 05 червня 2019 року (тобто наявність кримінального провадження), вище процитований абзац постанови Верховного Суду від 28 липня 2020 року в сукупності).

Представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 був наданий відзив на позовну заяву, в якому він просив закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення коштів, як відшкодування завданої моральної шкоди, вже були предметом розгляду і є рішення суду, яке набрало законної сили у справах між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих саме підстав.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 свої вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступне.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.03.2016 у справі 191/2781/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів як відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1764 ( тисяча сімсот шістдесят чотири) грн. 28 коп. та 10000 ( десять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року в частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Предметом та підставою розгляду в даних справах була неправомірна поведінка відповідачів, що виразилася в пошкодженні належного позивачам майна, та стягнення коштів як відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

Отже, вказані позовні вимоги позивачів вже були предметом розгляду і є рішення суду, які набрали законної сили у справах між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Посилання позивачів на те, що це різні позови , оскільки заявлена інша сума моральної шкоди, а матеріальна взагалі не заявлена, суд вважає необґрунтованими, оскільки розмір заявлених до стягнення коштів не змінює підставу позову.

Безпідставними суд вважає також посилання позивачів на наявність нової підстави для подання позову, а саме витягу з ЄРДР від 05.06.2019 , а також процитованого абзацу з Постанови Верховного Суду від 28.07.2020, оскільки з Постанови Верховного Суду від 28.07.2020 вбачається, що касаційним судом переглядалося за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.07.2016, яким скасовано рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.03.2016.

Як зазначив Верховний Суд в абзаці 7 та 8 розділу мотивувальної частини «Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права» відповідно до частини четвертої статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Але, посилаючись на вказаний вислів, позивачами невірно розтлумачено , що наявність такої обставини як внесення до ЄРДР заяви про вчинення кримінального правопорушення, є новою обставиною для повторного подання позовної заяви, та не враховано, що така обставина має бути не пов`язаною з вимогою у цій справі, а є підставою для пред`явлення нової вимоги.

Будь-яких нових вимог , відмінних від тих, що розглядалися судом першої та апеляційної інстанції та про які йде мова у даній справі, позивачами не заявлено.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є верховенство права, повага до честі і гідності, рівність усіх учасників.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, ї за її межами.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Враховуючи, що з приводу наявного між сторонами спору, про той самий предмет і з тих самих підстав, існує рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.03.2016 та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.07.2016, суд вважає необхідним провадження у даній справі закрити.

Керуючись ст.2, 12, 18, 255, 259 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів, як відшкодування завданої моральної шкоди

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали складений 09.12.2021

Суддя Я. Ю. Костеленко