07 грудня 2021 року м. Волноваха
Волноваський районний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Чальцевої Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Черткова А.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Волноваха в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №221/3018/21 за позовом ОСОБА_1 до Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) про скасування арешту майна,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування арешту майна.
В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 27 червня 2007 року він ОСОБА_1 , уклав з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір № 014/11-134/19, а 03 липня 2007 року - Договір іпотеки № 012/11-134/19/1 на суму 300 000 гривен. 01 листопада 2012 року стягнуто на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 468 222 гривен 69 копійок.
28 березня 2019 року Волноваським районним судом Донецької області замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні по справі № 0506/4748/2012 року, виданому на підставі рішення Волноваського районного суду Донецької області від 01 листопада 2012 року. Стягувачем визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»
17 березня 2020 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» Сисин М.М. звернувся до Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з приводу закінчення виконавчого провадження.
05.05.2020 року на підставі постанови № 40786374, виданої 13.12.2013 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 61986021.
Як вбачається з постанови від 05.05.2020 року вказана постанова була винесена на підставі постанови від 13.12.2013 року.
Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з приводу оскарження вказаної постанови.
В провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Вказане рішення набуло чинності. Рішення суду надавалось Волноваському районному відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), а також в порядку статті 251 КАС України направляється судом.
В провадженні Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження № 44825136 відносно ОСОБА_1 , стягувач ПАТ «Універсал-банк».
Відповідно до довідки про відсутність претензій по договору № BL9629 від 22.09.2008 року, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», яке відповідно до договору відступлення права вимоги № UB-OP/17-018, також підтверджує те, що громадянин ОСОБА_1 не має заборгованості за договором № BL9629 від 22.09.2008 року.
В провадженні Донецького окружного суду перебуває адміністративна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Вказане рішення набуло чинності. Рішення суду надавалось Волноваському районному відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), а також в порядку статті 251 КАС України направляється судом.
Таким чином, на теперішній час не існує підстав для продовження арешту майна ОСОБА_1 . У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд скасувати арешт з належного йому нерухомого майна.
В судове засідання позивач та його представник не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягали та просили їх задовольнити.
Представник Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази, подані у даній цивільній справі, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.
Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Частинами 1 і 4 ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.
Згідно з абз. 2 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 3Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Згідно з ч. 6ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Відповідно до ч. 7 ст. 3Закону України «Про іпотеку», пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Вказаний висновок повністю узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 338/1118/16-ц.
Згідно з ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 1-2розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст.321 ЦК України власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Згідно до ч.1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Таким чином, діюче законодавство не обмежує перелік випадків, при яких арешт може бути знятий за рішенням суду.
Жодної необхідності в збереженні накладеного арешту в подальшому вважаємо не існує, жодні законні права чи інтереси будь-якого в цьому випадку не захищаються, навпаки вони порушуються у позивача, який позбавлений вільно розпоряджатись своїм майном.
Відповідно до п. 7 ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, (ст. 599 ЦК) Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України однією з підстав припинення права застави є припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. За вимогами ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.
Судом встановлено, що 27 червня 2007 року позивач ОСОБА_1 уклав з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір № 014/11-134/19, а 03 липня 2007 року Договір іпотеки № 012/11-134/19/1 на суму 300 000 гривен (а.с. 7-9)
Згідно довідки № 29/2539 від 17.03.2020р., « станом на 17 березня 2020р. ОСОБА_1 не має заборгованості за кредитним договором № 014/1-134/19 від 27.06.2007 року; заборгованість погашено у повному обсязі, претензій щодо його виконання ТОВ « Довіра та Гарантія» не має (а.с. 11)
З матеріалів справи вбачається, що Позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою щодо зняття арешту з майна, яке було предметом іпотеки, шляхом направлення відповідного листа 14 квітня 2021 р. « Новою Поштою», однак відповіді не отримав. (а.с. 18).
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.03.2020 р. дійшов висновку, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу Державної виконавчої служби, і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.
Позивач стверджує, що погашення заборгованості свідчить про відсутність підстав для арешту його майна , та наявність безпідставного та протиправного арешту його майна позбавляє його можливості вільно розпоряджатися своїм майном.
Враховуючи вищевикладене, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, приймаючи до уваги той факт, що в іншому порядку усунути перешкоди у вільному володінні та розпорядженні майном позивач не може, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати, а саме - сплачений судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Керуючись ст.ст. 16, 321, 328 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 12, 13, 18, 28, 175, 176, 177, 258, 260, 265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування арешту майна, - задовольнити.
Скасувати арешт з нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , а саме: адміністративного корпусу А1.1, загальною площею 277,10 кв.м., будівля цеху по виготовленню шлакоблоку Ж11 загальною площею 145,60 кв.м., котельня В.1.1, загальною площею 53,7 кв.м., побутового корпусу Г2.1, загальною площею 98,90 кв.м., що належить позивачу - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 ).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньої до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Чальцева