ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 709/756/21
Провадження № 22-ц/821/2004/21
Категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.

за участю секретаря: Захарченко А.Д.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Руденко Олександр Іванович

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Зелений Юрій Васильович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Руденка Олександра Івановича на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2021 року (ухваленого під головуванням судді Чубая В.В. в приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області, повний текст рішення виготовлений 15 вересня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

22 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у 2017 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно з яким остання отримала у борг 2000,00 доларів США.

Вказаний договір був оформлений письмовою розпискою від 07 травня 2017 року, власноручно написаною та підписаною ОСОБА_2 .

Згідно умов договору ОСОБА_2 зобов`язалася повернути кошти в строк до осені 2018 року.

Однак, зазначає позивач, у встановлений розпискою строк відповідачка боргу не повернула та у добровільному порядку відмовляється повертати грошові кошти.

Оскільки зобов`язання у вказаний розпискою строк не виконані, то з 01 вересня 2018 року боржник вважається таким, що порушив строк повернення позики.

Посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач вказує, що ОСОБА_2 зобов`язана також сплатити йому інфляційні та пеню в розмірі 3% річних за період з 01 вересня 2018 року по 15 червня 2021 року.

Крім цього, зазначає ОСОБА_1 , своїми діями по неповерненню боргу у строк, ОСОБА_2 спричинила йому моральну шкоду, яку він оцінює в 15000,00 грн.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги той факт, що відповідачка не приймає жодних дій, направлених на погашення існуючої заборгованості,ОСОБА_1 звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із відповідним позовом та просив постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму боргу за договором позики у гривнях за курсом НБУ станом на 15 червня 2021 року у розмірі 53991,00 гривень, інфляційні нарахування у розмірі 12325,39 грн., три відсотки річних у розмірі 4517,49 гривень та моральну шкоду у розмірі 15000,00 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що між сторонами не виникло зобов`язальних відносин, предметом яких є позика грошових коштів у розмірі 2000,00 доларів США, оскільки вказана сума фактично позивачем відповідачу в борг не передавалася.

На переконання суду, в даному випадку мала місце своєрідна заміна первинного зобов`язання щодо відпрацювання вартості переданого трактора ОСОБА_3 на користь позивача іншим - позиковим зобов`язанням.

Водночас, суд не може розцінювати такі дії позивача і відповідача як новацію боргу у позикове зобов`язання, оскільки, всупереч вимогам діючим вимогам законодавства розписка від 07 травня 2017 року не містить істотних умов, перерахованих вище і притаманних новації боргу.

Оскільки позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних, моральної шкоди є похідними від основної позовної вимоги про стягнення боргу за договором, тому до задоволення не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 18 жовтня 2021 року, представник ОСОБА_1 адвокат Руденко О.І., вважаючи, що оскаржуване рішення винесене при недостатньо повному дослідженні дійсних обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків суду обставинам справи, із порушенням вимог процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2021 рокута ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнитив повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції, на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, прийшов до помилкового висновку, що фактично гроші в борг не передавались, а розписка була написана в рахунок передачі в користування трактора, оскільки вони не відповідають дійсності. Насправді, позивач давав позивачці в борг гроші готівкою в доларах США на умовах і в сумі, обумовлених розпискою. А пояснення, на підставі яких суд зробив такі висновки, позивач надав помилково, оскільки неодноразово раніше давав ОСОБА_2 в борг, в тому числі техніку, і переплутав різні правочини у часі.

Крім того, заперечення ОСОБА_2 щодо змісту і природи правочину (щодо отримання техніки в борг) не доведено будь-якими належними та допустимими доказами по справі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Фактичні обставини справи

Як вбачається із тексту розписки, яка датована 07 травня 2017 року, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 кошти в розмірі 2000,00 доларів США на один рік до осені 2018 року. (а.с. 5)

На обґрунтування фактичної суми заборгованості, позивачем по справі ОСОБА_1 надано суду розрахунок суми заборгованості, яка складається: з основної суми боргу 53991,00 грн., інфляційних нарахувань 12325,39 грн. та штрафних санкцій 4517,49 грн.(а.с. 8-9)

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Руденка О.І. підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладених договорів незалежно від найменування документа, і з огляду на установлені результати робити відповідні правові висновки.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові

від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Підстав відступити від цього правового висновку Верховним Судом не встановлено.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин.

У разі, якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц, провадження № 61-8792св18.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17, провадження № 61-1899св20.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин, які витікають саме із договору позики, зокрема, обов`язку відповідачки повернути позивачу борг за розпискою.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Предметом позову у цій справі є вимога про стягнення боргу за договором позики, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Як вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_2 видала ОСОБА_1 письмову розписку позичальника, що посвідчує передання їй позикодавцем певної суми грошових коштів в іноземній валюті в борг, а саме 2000 доларів США, тобто містить боргове зобов`язання. При цьому, відповідачка власноручно зазначила у виданій розписці, що вказані кошти вона отримала в ОСОБА_1 . Також у розписці мається зобов`язання відповідачки повернути ці кошти в обумовлений розпискою строк. Та обставина, що така розписка була написана власноручно відповідачкою ОСОБА_2 не заперечується.

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Наявність у ОСОБА_1 оригіналу розписку із зобов`язаннями ОСОБА_2 щодо повернення обумовленої розпискою суми також свідчить про існування між сторонами невиконаних боргових зобов`язань.

Сукупність наявних по справі доказів об`єктивно свідчить про існування між сторонами саме правовідносин, які витікають із договору позики.

При розгляді справи суд першої інстанції не звернув належної уваги на вищенаведене і прийшов до помилкового висновку про відсутність у ОСОБА_2 обов`язку повернути ОСОБА_1 позичених в борг грошових коштів, у зв`язку із чим рішення суду підлягає до скасування із постановленням нового про стягнення із відповідачки на користь позивача підтвердженого розпискою суми основного боргу - 2000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на момент постановлення рішення - 08 грудня 2021 року складає 54663,40 грн. (2000 дол. США х 27,3317 грн.)

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтями 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Відтак є обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки трьох процентів річних в розмірі 4517,49 грн.

За змістом статті 1 Закону «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.

Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19).

Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проте, із сторони ОСОБА_1 на адресу суду не було надано об`єктивних доказів, які б підтверджували вищевказані обставини, що унеможливлює покладення на відповідачку обов`язку по відшкодуванню позивачеві збитків немайнового характеру.

Відсутні докази, які б з достовірністю підтверджували спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 , а саме: в чому полягало порушення його нормальних життєвих зв`язків і які зусилля необхідно було прикласти позивачеві для відновлення попереднього стану, не встановлений і не підтверджений причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачки та негативними змінами, що відбулися в житті чи здоров`ї позивача, не обґрунтований розмір моральної шкоди, про відшкодування якої просив позивач.

Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене вище та аналізуючи наведені правові норми, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Руденка О.І. підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Руденка О.І. підлягає до часткового задоволення, апеляційний суд проводить розподіл судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який був сплачений за подання позивачем позовної заяви пропорційно задоволеним вимогам в сумі 2191,23 грн. та за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в сумі 3286,85 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Руденка Олександра Івановича задовольнити частково.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики скасувати.

Постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 2000 доларів США основного боргу, що за офіційним курсом НБУ на 08 грудня 2021 року складає 54663,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 3% річних в сумі 4517,49 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати, понесені за подання позовної заяви в сумі 2191,23 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )витрати, понесені за подання апеляційної скарги в сумі 3286,85 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

В.О. Єльцов

/повний текст постанови суду виготовлений 09 грудня 2021 року/