провадження № 22-ц/824/1792/2021
головуючий у суді І інстанції Пономаренко Н.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про повернення безпідставно отриманого майна,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про повернення безпідставно отриманого майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що в березні 2018 року позивач отримав від відповідача повідомлення про те, що його борг, який виник за кредитним договором №003-Р/001489 від 07 серпня 2008 року перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був переданий новому кредитору ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на підставі договору № 000321-b від 16 лютого 2018 року про відступлення права вимоги, в зв`язку з чим, відповідач, як новий кредитор має право грошової вимоги та отримання заборгованості за кредитним договором.

30 травня 2018 року позивач оплатив на рахунок нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» грошові кошти в розмірі 78 676,73 грн.

Вважав, що відповідач безпідставно набув від позивача грошові кошти, оскільки він не укладав із АТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредитного договору № 003-Р/001489 від 07 серпня 2008 року, поскільки між позивачем та банком було укладено 13 серпня 2008 року кредитний договір № 08. Щодо таких правовідносин між позивачем та банком відбувся судовий спір (справа № 2-519/11), за результатами розгляду якого Івано-Франківським апеляційним судом 10 січня 2019 року було прийнято постанову про часткове задоволення позову та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість у розмірі 47 979,34 грн. В подальшому на адвокатський запит до Калуської МВ ДВС було надано відповідь про те, що виконавче провадження за виконавчим листом №2-519 від 11 квітня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості закінчено 27 травня 2019 року.

Вказував, що 04 лютого 2019 року позивач скерував поштовим відправленням до відповідача вимогу, у якій вимагав повернути на банківський рахунок позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 78 676,73 грн. Однак, відповідач в добровільному порядку не повернув безпідставно отримані кошти.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2020 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції не звернув уваги та у своєму рішенні прийшов до неправильних висновків про те, що між ОСОБА_1 та банком (третьою особою у справі) кредитний договір був укладений не 13 серпня 2008 року (як зазначено у самому договорі), а 06 серпня 2008 року, а тому відповідач є правонаступником прав та обов`язків за кредитним договором від 18 серпня 2008 року (новим кредитором), проте матеріали справи не містять кредитного договору датованого 06 серпня 2008 року.

Вказував, що матеріали справи не містять доказів тієї обставини, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» передав за договором відступлення прав вимоги право вимоги за кредитним договором №08 від 13 серпня 2008 року, а тому відповідач безпідставно отримав грошові кошти за цим договором у розмірі 78 676, 73 грн.

Зазначав, що суд першої інстанції не прийняв до уваги належний та допустимий доказ, а саме кредитний договір № 08 від 18 серпня 2013 року, який підтверджує факт виникнення кредитних правовідносин між ОСОБА_1 та банком саме з 13 серпня 2013 року та проігнорував умови викладені в пункті 2.3 кредитного договору №08 від 13 серпня 2008 року про те, що картка віза електрон надана банком позичальнику на підставі договору про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки № 06 від 13 серпня 2008 року.

Також зазначив, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що у цільовому призначенні платежу, в платіжному дорученні №19К1540890 від 30 травня 2018 року, зазначено, що платіж здійснюється ОСОБА_1 в погашення згідно договору №003-Р/001489.

Вважає, що оскільки жодних кредитних договорів із АТ «Банк «Фінанси та Кредит» позивач не укладав ні 06 серпня 2008 року, ні 08 серпня 2008 року, тому кошти позивача відповідач отримав без правової підстави.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Білан А.М. просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2020 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Інші учасники справи (їх представники) у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились. Були належним чином повідомленні шляхом телефонограми.

Будь - яких заяв, клопотань на час розгляду справи до суду апеляційної інстанції від них не надходило.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, не доведено, що між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не укладався кредитний договір № 003-Р/001489 від 07 серпня 2008 року.

Апеляційний суд частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 серпня 2008 року ОСОБА_1 заповнено та підписано бланк заяви № 8 на відкриття карткового рахунку та отримання платіжної картки Банку ВАТ «Фінанси та кредит».

13 серпня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір №08 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якого банк надав позичальникові в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності кредитні ресурси шляхом відкриття на картковий рахунок позичальника, на якому враховуються операції, що здійснюються з використанням картки VisaElectron № НОМЕР_1 , відновлювальної кредитної лінії з розміром кредитного ліміту в сумі 12000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі процентних ставок, передбачених договором, а позичальник зобов`язувався повністю повернути отримані кредитні ресурси до 13 червня 2010 року і сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі та у строки, встановлені Договором.

Відповідно до п. 2.3 даного договору картка VisaElectron НОМЕР_1 надана банком позичальникові на підставі договору відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки № 6 від 13 серпня 2008 року.

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 25 березня 2011 року у справі №2-519/11 стягнено з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за договором кредиту від 13 серпня 2008 року в сумі 78676,73 грн, а саме: 11549,08 грн - заборгованості за кредитом; 12440,59 грн - заборгованості по процентах за користування кредитом; 54687,06 грн - пені, 1700 грн сплаченого державного мита та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На підставі указаного рішення 11 квітня 2011 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором в розмірі 78 676,73 грн, який був переданий на виконання до Калуського МВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області.

16 лютого 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» укладено договір № 000321-b про відступлення права вимоги, за яким банк відступив на користь нового кредитора (ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс») права вимоги до ряду фізичних осіб згідно переліку, в тому числі до ОСОБА_1 за укладеним від 07 серпня 2008 року з банком кредитним договором.

22 лютого 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» направило на адресу ОСОБА_1 повідомлення про відступлення прав вимоги, згідно якого новий кредитор повідомив боржника, що його борг за кредитним договором № 003-Р/001489 від 07 серпня 2008 року перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був переданий ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на підставі договору № 000321-b від 16 лютого 2018 року. Новий кредитор в даному повідомленні зазначив, що ОСОБА_1 необхідно сплатити борг в розмірі 1 350 125,55 грн не пізніше 3-го числа з дня отримання цього листа. Для зарахування платежів за кредитним договором відповідач повідомив позивача про зміну реквізитів для погашення заборгованості.

Відповідно до платіжного доручення №19К150890 від 30 травня 2018 року ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №003-Р/001489 від 07 серпня 2008 року сплатив заборгованість в розмірі 78 676,73 грн.

Також судом встановлено, що 08 листопада 2018 року представником ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на рішення Калуського міськрайонного суду від 25 березня 2011 року.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 серпня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково, заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 08 від 13 серпня 20008 року в розмірі 47 979,34 грн.

Постановою державного виконавця Калуського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківської області від 27 травня 2019 року у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження в зв`язку із скасуванням рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ (а саме, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 січня 2019 року у справі № 2-519/11 скасовано рішення Калуського міськрайонного суду від 25 березня 2011 року із прийняттям нового судового рішення).

04 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» з письмовою вимогою повернути йому безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 78 676,71 грн та вказував, що договір №003-Р/001489 від 07 серпня 2008 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 не укладався, а укладався кредитний договір № 08 від 13 серпня 2008 року і що саме за таким договором судовим рішенням стягнуто з нього заборгованість на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а не на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс».

Таким чином, позивач, як на підставу для задоволення заявлених вимог, що вбачається із змісту позовної заяви, відповіді на відзив та письмових пояснень представника позивача, посилався на безпідставність набуття відповідачем грошових коштів в розмірі 78 676, 73 грн з тих підстав, що він (позивач) заперечує сам факт укладання з банком кредитного договору №003-Р/001489 від 07 серпня 2008 року, оскільки укладався договір №08 від 13 серпня 2008 року.

Таким чином позивач не заперечує саму обставину виникнення кредитних правовідносин між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а відтак виникнення кредитних зобов`язань щодо повернення кредитних коштів. Не заперечував позивач та визнав перехід від первісного кредитора до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» прав та обов`язків за кредитними зобов`язаннями, оскільки виплатив новому кредитору на його вимогу суму заборгованості.

Обґрунтування вимог цього позову полягають саме у запереченні позивача щодо ідентичності реквізитів кредитного договору, за яким відступлено новому кредиторові права вимоги від укладеного з первісним кредитором договору, оскільки у таких договорах відрізняється номер кредитного договору та дата його укладення.

Разом з тим, позивач заперечує щодо наявності інших кредитних договорів, які укладені з первісним кредитором на іншу суму, на інших умовах та в інший період. Тобто між первісним кредитором та позивачем був укладений лише один кредитний договір №08 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 13 серпня 2008 року та договір № 6 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки від 13 серпня 2008 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, підставою заміни кредитора у зобов`язанні є правонаступництво, на підставі якого до правонаступника переходить весь обсяг прав та обов`язків попереднього кредитора в окремому зобов`язанні, тобто, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. При цьому, обсяг прав та умов визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора.

Як убачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що відповідно до переліку карткових кредитів, що підтверджують право вимоги до боржників згідно договору відступлення права вимоги № 000321-b від 16 лютого 2018 року, який підписаний представниками ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінвнс» та є додатком до договору №000321-b від 16 лютого 2018 року, до відповідача перейшло право вимоги за кредитним договором №003-Р/001489 від 07 серпня 2008 року, укладеним між ПАТ «Банк «Фінаси та Кредит» та ОСОБА_1 .

Таким чином, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» передав ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінвнс» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №003-Р/001489 від 07 серпня 2008 року.

Із матеріалів справи вбачається також, що на звернення ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» від 18 липня 2019 року щодо нумерації та дати укладання кредитного договору, за яким позичальником виступає ОСОБА_1 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у своєму листі від 16 серпня 2019 року № 083-3-3659/19 надав наступні роз`яснення.

Станом на день укладання між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» договору про відступлення права вимоги №000321-b від 16 лютого 2018 року на балансі банку обслуговувалась заборгованість ОСОБА_1 за кредитом, одержаним на картковий рахунок, відкритий на підставі договору №003-Р/001489 про відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 із використанням платіжної картки від 07 серпня 2008 року і саме ця заборгованість була предметом торгів електронного аукціону, переможцем якого стало ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» у зв`язку з чим наразі АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не має правових підстав для внесення змін до укладеного договору про відступлення права вимоги №000321-b від 16 лютого 2018 року, при цьому банк наголошує на тому, що природою виникнення заборгованості, права якого відступлені на користь відповідача є укладені між банком та ОСОБА_1 договір № 06 (номер обліку в системі банку 003-Р/001489) про відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 із використанням платіжної картки від 07 серпня 2008 року та договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 08 від 13 серпня 2008 року.

Зазначене банк обґрунтував тим, що оформлення операції з отримання кредитного ліміту на картковий рахунок позичальника здійснювалося поетапно в наступному порядку. При зверненні ОСОБА_1 до банку для отримання кредитних коштів 07 серпня 2008 року між сторонами укладено договір №003-Р/001489 про відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 із використанням платіжної картки.

При укладанні вищевказаного договору співробітником відділення банку допущено порушення порядку присвоєння нумерації договору, внаслідок чого замість автоматичного сформованого системою банку номеру договору «003-Р/001489», договору присвоєно номер «06», при цьому від моменту відкриття і до моменту закриття карткового рахунку за вказаним договором облік вівся за присвоєним системою банку номером «003-Р/001489».

13 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 08 із встановленим розміром кредитного ліміту 12 000 грн.

ОСОБА_1 отримано платіжну картку за договором № 06 (номер обліку в системі банку «003-Р/001489», який мав би бути присвоєним договору) про відкриття карткового рахунку із використанням платіжної картки від 07 серпня 2008 року з кредитним лімітом на підставі договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 08 від 13 серпня 2008 року.

Відповідно до п. 7.4 договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 08 від 13 серпня 2008 року у разі дострокового припинення дії договору про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної карки VisaElectron № НОМЕР_1 , дія договору № 08 від 12 серпня 2008 року також припиняється.

Щодо умов п. 7.4 договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 08 від 13 серпня 2008 року банк роз`яснив, що особливість програмного комплексу, який здійснює облік заборгованості за кредитами, що надавались на карткові рахунки в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» полягає в тому, що після закінчення строку кредитування облік заборгованості з прив`язкою до кредитних договорів автоматично припиняється, договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії і подальший облік заборгованості позичальників здійснюється договорами про відкриття карткового рахунку з використанням платіжної карки.

В листі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 16 серпня 2019 року були викладені детальні роз`яснення щодо нумерації договорів, які були укладені між Банком та позивачем (а.с.77).

Таким чином суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем, у відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України, не було надано спростування наведеної у листі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 16 серпня 2019 року інформації.

Позивач за наявності у нього договору № 08 від 13 лютого 2008 року перерахував на рахунок відповідача кошти, як зазначено у платіжному дорученні, саме за договором №003-Р/001489. Таким чином позивач був повідомлений про набуття новим кредитором прав вимоги до нього та задовольнив ці вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У своїй постанові від 07 серпня 2019 року у справі №500/2867/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду констатував, що норма ст. 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Оскільки письмовими доказами, що знаходяться в матеріалах справи, встановлено, що між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» та ОСОБА_1 існують договірні відносини на підставі кредитного договору, право вимоги за яким ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уступив ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», тому має місце договірний характер правовідносин між позивачем та відповідачем, а тому положення глави 83 ЦК України не можуть бути застосовні при вирішенні даного спору.

Відповідний висновок суду першої інстанції щодо недоведеності обставин безпідставного набуття відповідачем грошових коштів за наявності договірних відносин є правильним.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 січня 2019 року зменшено розмір заборгованості, що був визначений рішенням Калуського міськрайонного суду від 11 квітня 2011 року у розмірі 78676,73 грн, до 47979,34 грн, тому саме цю суму слід вважати дійсною вимогою, яку мав право передати первісний кредитор новому кредитору.

Положеннями ст. 519 ЦК України передбачено, що за дійсність переданої новому кредитору вимоги перед новим кредитором відповідає не боржник, а первісний кредитор.

Тому суд вважає доведеними вимоги позову в частині наявності підстав для повернення позивачеві різниці суми, що була ним сплачена у добровільному порядку на вимогу нового кредитора та визначеною апеляційним судом у цивільній справі за позовом первісного кредитора про стягнення кредитної заборгованості, що складає 30 697,39 грн.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У суді першої інстанції заявлено позов на загальну суму 78 676,73 грн, із яких задоволенню підлягають 30 697, 39 грн, що складає 39 % від суми позовних вимог.

Як убачається із матеріалів справи, позивачем за розгляд позову у суді першої інстанції був сплачений судовий збір у розмірі 786,77 грн.

При поданні апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1180,16 грн (786,77*150%).

Тому за розгляд позову у суді першої та апеляційної інстанції підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача 767,10 грн судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме 39 % від сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги (786,77+1180,16 грн).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 30 697 (тридцять тисяч шістсот дев`яносто сім) грн 39 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 767 (сімсот шістдесят сім) грн 10 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2021 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба