Справа № 308/6057/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання Бомбушкар В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді матеріали цивільної справи за скаргою повного товариства «Ломбард Донкредит товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Ріелті» і компанія» на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання ,

ВСТАНОВИВ:

ПТ «Ломбард Донкредит ТзОВ «Інтер Ріелті» і компанія» звернулося до суду із скаргою у якій зазначає, що 22.02.2018 року Ужгородським міськрайонним судом було винесено вирок по справі № 308/7876/16-к в рамках якого задоволено цивільний позов ПТ «Ломбард Донкредит ТзОВ «Інтер Ріелті» і компанія» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 1542 грн. 05.09.2018 року на підставі заяви Товариства та доданого виконавчого листа № 308/7976/16 головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Секернею Є.М. відкрито виконавче провадження № 57141503. 22.05.2019 року на адресу Товариства надійшла постанава державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, а саме на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважає дану постанову незаконною, оскільки жодним із зазначених в ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» правом для розшуку майна державний виконавець не скористався. Згідно з відомостями автоматизованої системи виконавчого провадження, за період виконавчого провадження державний виконавець виніс чотири постанови, а саме постанову про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про арешт майна боржника, про повернення виконавчого провадження. Отже, рішення про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» є неправомірним, оскільки державним виконавцем не здійснено всіх заходів щодо розшуку майна боржника ОСОБА_1 . А тому просить визнати незаконною та скасувати постанову від 19.12.2018 року, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа № 308/7976/16 від 31.07.2018 року, про повернення виконавчого документа стягувачу, зобов`язати державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Секерню Є.М. або іншу уповноважену на те особу відновити виконавче провадження № 57141503, зобов`язати державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Секерню Є.М. або іншу уповноважену на те особу в рамках виконавчого провадження № 57141503 здійснити всі дії, визначені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», необхідні для розшуку майна.

В судове засідання представник заявника не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У скарзі наявне прохання про розгляд справи у відсутності представника заявника, у випадку його неявки в судове засідання.

Державний виконавець та боржник в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

А тому суд проводить розгляд справи у відсутності представника стягувача, боржника та державного виконавця.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що 19.12.2018 року головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Секерня Є.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме: виконавчого листа № 308/7976/16, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь повного товариства «Ломбард Донкредит товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Ріелті» і компанія» суми у розмірі 1542 грн.

Згідно ст.1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обов`язкове, судове рішення залишалося невиконаним. Це призвело б до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012№П-рп/2012).

Згідно з п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 цієї статті передбачено обсяг прав державного виконавця у процесі виконавчого провадження.

Суд вважає, що державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження № 57141503 не були повністю використані надані йому повноваження, передбачені ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та не вжито вичерпних заходів, щодо розшуку майна, які носили ефективний характер, зокрема, зокрема не було подано подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, а також не було вчинено інших дій, передбачених законом, не здійснено перевірку майнового стану у строки та у періодичності, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», на надано будь-яких доказів, які б підтверджували здійснення дій щодо розшуку майна.

Таким чином, дій, які б сприяли ефективному та своєчасному здійсненню заходів примусового виконання рішення в повному об`ємі державним виконавцем не здійснено.

За таких обставин підстав для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.12.2018 року у виконавчому провадженні № 57141503 не було, а тому постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

У зв`язку з чим вимога скарги про зобов`язання державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області відновити виконавче провадження № 57141503 є передчасною і до задоволення не підлягає.

Як роз`яснено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.18 постанови №6 від 07лютого2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобовязує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

А тому суд відмовляє у задоволенні вимоги про зобов`язання державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Секерні Є.М. або іншої уповноваженої на те особи в рамках виконавчого провадження № 57141503 здійснити всі дії, визначені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», необхідні для розшуку майна, враховуючи право державного виконавця самостійно визначати та вчиняти дії, направлені на виконання рішення суду, а суди не наділені повноваженнями державного виконавця, а лише перевіряють правильність та повноту вчинення виконавчих дій.

На підставі вищенаведеного та керуючись Законом України Про виконавче провадження», статтями 4, 10, 258-261, 268, 354, 450, 451 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу повного товариства «Ломбард Донкредит товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Ріелті» і компанія» на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Секерні Є.М. від 19.12.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 57141503.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.А.Придачук