Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2021 Справа №607/11755/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Хамелко О.Ю.,

позивача - ОСОБА_1 , представника позивачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - адвоката Вароди Павла Борисовича, представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Сідловської Ірини Юріївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Варода Павло Борисович до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Варода П.Б. пред`явили до суду позов до відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , у якому просять в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1000000 (один мільйон) гривень, на користь ОСОБА_1 - 1000000 (один мільйон) гривень та 1000000 (один мільйон) гривень на користь ОСОБА_3 ; в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 300000 (триста тисяч) гривень, на користь ОСОБА_1 - 300000 (триста тисяч) гривень та на користь ОСОБА_3 - 300000 (триста тисяч) гривень; стягнути із відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь позивачів понесені судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликаються на те, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року, який набрав законної сили, у кримінальному провадженні №607/19786/18 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 296 КК України та призначено йому за даними кримінальними правопорушенням покарання: за ч. 1 ст. 129 КК України 2 (два) роки обмеження волі; за ч. 1 ст. 263 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 296 КК України 7 (сім) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років. ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України та призначено йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання: за ч. 2 ст. 121 КК України 10 (десять) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 296 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років. Згідно вказаного вироку суду - 30 червня 2018 року близько 03 год. 10 хв., перебуваючи в громадському місці на вулиці, поряд із приміщенням нічного клубу «Алюр», що на проспекті Злуки,45, в м. Тернополі, у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганства, тобто, грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, групою осіб, із застосуванням вогнепальної зброї. Так, реалізуючи свій злочинний умисел, 30 червня 2018 року близько 03 год. 10 хв. ОСОБА_5 , діючи спільно із ОСОБА_4 , грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі у суспільстві загальноприйняті правила поведінки і норми моралі, намагаючись самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб і нахабно показуючи своє зневажливе ставлення до оточуючих, розпочали конфлікт із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Діючи умисно ОСОБА_5 з хуліганських мотивів завдав удар правою рукою в голову ОСОБА_6 , внаслідок чого останній втратив свідомість та впав. ОСОБА_4 , продовжуючи хуліганські дії ОСОБА_5 , діючи спільно з останнім, наніс два удари кулаками обох рук в голову ОСОБА_7 , від чого останній впав на поверхню землі та втратив свідомість. Продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_5 , діючи спільно з ОСОБА_4 , наніс один удар кулаком лівої руки в обличчя ОСОБА_8 , одразу після чого ОСОБА_4 , діючи спільно з ОСОБА_5 також наніс один удар кулаком правої руки в голову ОСОБА_8 та удар правою ногою в тулуб ОСОБА_6 . Продовжуючи вчинення хуліганських дій ОСОБА_5 витягнув з барсетки пістолет марки «Stalker 2918-S», що являється вогнепальною зброєю та рукояткою якого наніс один удар в голову ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження. В результаті дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грубо порушено громадський порядок, а саме суспільні відносини, які забезпечують нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в побуті та заподіяно шкоду особистим інтересам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наданих їм Конституцією України правам на повагу до своєї гідності, свободи та особистої недоторканості. Окрім того, 30 червня 2018 року близько 03 год. 10 хв. у ОСОБА_5 , який перебував поряд із приміщенням нічного клубу «Алюр», що на проспекті Злуки,45, в м. Тернополі, виник злочинний умисел, направлений на погрозу вбивством ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний умисел, 30 червня 2018 року близько 03 год. 10 хв., перебуваючи в громадському місці на вулиці поряд із приміщенням нічного клубу «Алюр», що на проспекті Злуки,45, в м. Тернополі, ОСОБА_5 в ході вчинення хуліганства, вийняв з сумки пістолет марки «Stalker 2918-S», що згідно висновку експерта є вогнепальною зброєю та утримуючи його в правій руці, знаходячись в цей момент навпроти ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 направив ствол вказаного пістолета в напрямку ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 та став висловлювати словесні погрози щодо вбивства останніх. У даній обстановці ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , з урахуванням поведінки ОСОБА_5 та характеристики використовуваного предмета, сприйняли направлений на них пістолет як засіб, який здатен позбавити їх життя, а висловлювані погрози на їх адресу про позбавлення життя реально, як такі, що можуть бути здійснені. Також, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на громадську безпеку, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, без передбаченого законом дозволу в невставленому досудовим розслідуванням час та спосіб придбав придатний до стрільби пістолет марки «Stalker 2918-S» та 30 червня 2018 року, знаходячись поряд із приміщенням нічного клубу «Алюр», що на проспекті Злуки,45, в м. Тернополі, без передбаченого законом дозволу носив при собі зазначений пістолет. Вказаними умисними діями, що виразилися у придбанні та носінні вогнепальної зброї, ОСОБА_5 порушив вимоги п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення зміни до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015р. (в редакції від 12.04.2017р.), Постанови Верховної Ради України №2471-ХІІ від 17.06.1992р. «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992р. (в редакції від 07.02.2018р.), «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання. обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених шумовитими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дій та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС №622 від 21.08.1998р. (в редакції від 15.05.2018р.). Окрім того, 30 червня 2018 року близько 03 год. 10 хв. у ОСОБА_4 , який перебував поряд із приміщенням нічного клубу «Алюр», що на проспекті Злуки,45, в м. Тернополі, в ході хуліганський дій раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто, умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, свідомо передбачаючи наслідки таких його дій та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, 30 червня 2018 року близько 03 год. 10 хв., перебуваючи поряд із приміщенням нічного клубу «Алюр», що на проспекті Злуки,45, в м. Тернополі, в ході хуліганства, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом, направленим на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс два удари кулаками обох рук в ліву та праву ділянки голови потерпілого ОСОБА_7 , заподіявши останньому тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під тверду мозкову оболонку в ділянці довгастого мозку, у шлуночки та у речовину головного мозку; садно в проекції зовнішнього краю лівої очниці; садно лівої щоки; крововилив по ходу міжфасціальних просторів глибоких м`язів задньої поверхні третини грудей (у між лопатковій ділянці). Від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_1 о 21 год. 20 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» помер. Між виявленою у ОСОБА_7 закритою черепно-мозковою травмою і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками померлого ОСОБА_7 . Позивач ОСОБА_3 є братом померлого ОСОБА_7 . Позивачі вважають, що означені протиправні дії відповідача ОСОБА_4 завдали їм ( ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ) моральну шкоду у розмірі по 1000000 (одному мільйону) гривень, кожному. Означені протиправні дії відповідача ОСОБА_4 завдали їм моральну шкоду у розмірі по 300000 (триста тисяч) гривень кожному. Вказаний розмір завданої їм моральної шкоди обґрунтовують тим, що внаслідок протиправних дій відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 втратили найріднішу для них у світі людину - сина ОСОБА_7 . Померлий ОСОБА_7 був наймолодшою дитиною в сім`ї, якого вони дуже сильно любили та покладали на нього великі надії. Смерть їхньої дитини завдала їм невиліковну душевну рану. Вони щоденно страждають за ним, оскільки вже ніколи не відчують його любові, ласки і тепла. Лише одна думка про це завдає їм нестерпних страждань. Вони втратили сон, порушився їх звичний ритм життя. Вони втратили вироблені роками життєві зв`язки. Вони перебувають в постійному жалю за рідною дитиною. Відновлення їх звичного стану є практично неможливим. Біль втрати дитини в результаті злочину буде жити в них завжди. Також, внаслідок протиправних дій відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позивач ОСОБА_3 , втратив найріднішу для нього у світі людину - рідного брата. Померлий ОСОБА_7 був його молодшим братом, якого він дуже сильно його любив, з дитинства грався з ним, він був його опорою у житті, люблячим яким він гордився. Смерть рідного брата завдала йому невиліковної душевної рани. Він о страждає за ним, адже вже ніколи не відчує його любові, ласки і тепла, одна думка про що призводить його до нестерпних страждань. Він втратив вироблені роками життєві зв`язки, порушився його звичний ритм життя, у зв`язку із перебуванням у стані постійного жалю за рідним братом. Відновлення його звичного стану є практично неможливим. Біль втрати брата в результаті злочину житиме в ньому завжди. Покликаючись на вказані обставини та керуючись ч. 2 ст. 1167 та ч. 2 ст. 1168 ЦК України, позивачі просили позов задовольнити, стягнувши із відповідачів моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи, а також витрати на правничу допомогу, яку вони оплатили у сумі по 5000 гривень, кожен.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

19 серпня 2020 року від відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на позов, у якому він заперечує проти позовних вимог щодо стягнення із нього моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що позивачі не надали жодних доказів на обґрунтування факту заподіяння їм моральної шкоди та її розміру. Відповідач ОСОБА_5 вважає, що ним не завдано ні майнової, ні будь-якої іншої шкоди позивачам, чи членам їхньої сім`ї. Крім цього, вважає, що позивачі не довели наявність суб`єктивного права, за захистом якого вони звернулися, не надали доказів на підтвердження порушення їх прав, та зокрема доказів, щодо того, що внаслідок його дій позивачі зазнали негативних емоцій (душевних переживань). Так, на думку відповідача позивачами не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між його діями (бездіяльністю) та наслідками, що настали, оскільки протиправних дій щодо ОСОБА_7 відповідач ОСОБА_5 не вчиняв, що встановлено вироком суду. Покликаючись на вказані обставини, відповідач ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення із нього моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Також, від представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Сідловської І.Ю. надійшов відзив на позов, у якому представник ОСОБА_4 вказує на те, що позивачами не обґрунтовано розмір моральної шкоди, яку вони просять стягнути із ОСОБА_4 у сумі по 1000000,00 гривень на кожного. Відповідач ОСОБА_4 вважає, що смерть рідної людини - це невідновлювальна втрати, яка спричиняє страждання та хвилювання. ОСОБА_4 визнає те, що позивачі безсумнівно зазнали моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати сина, брата, однак заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним та таким, що створить для ОСОБА_4 ще більш скрутне становище, аніж те скрутне становище в якому він і так перебуває, тому, виходячи з принципу розумності та справедливості, ОСОБА_4 визнає частково позовні вимоги позивачів в частині стягнення на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 моральної шкоди розмірі по 100000 гривень на кожного. При цьому, представник відповідача ОСОБА_4 вважає безпідставними позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_3 , оскільки згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали із нею однією сім`єю. Однак, ОСОБА_3 вже тривалий період часу не проживав із ОСОБА_7 однією сім`єю, оскільки проживає в м. Торонто, Канада, а відтак не має права на відшкодування моральної шкоди, згідно положень ЦК України. Окрім того, ОСОБА_3 зареєстрований в Україні та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Крім цього, при визначені розміру моральної шкоди, представник відповідача ОСОБА_4 просить взяти до уваги ті обставини, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років. Відтак, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, засуджено до десяти років позбавлення волі, тобто обрано для нього найсуворіший вид покарання, що передбачений санкцією ч. 2 ст. 121 КК України. Під час розгляду судом кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відмовлялися від пропозиції членів сім`ї ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо перерахунку їм грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вони вимагали ОСОБА_4 найсуворішого покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення. Таке покарання було йому призначено судом. Під час перебування ОСОБА_7 у медичному закладі, ОСОБА_4 перераховував грошові кошти на лікування ОСОБА_7 , що підтверджує ставлення відповідача до скоєного та те, що він щиро кається за свої необережні вчинки. При цьому, ОСОБА_4 , який відбуватиме покарання у виді десяти років позбавлення волі, не має можливості здійснити відшкодування грошової суми у заявленому позивачами розмірі, та й відбувши покарання вказана сума буде для нього непосильною. Разом із тим, ОСОБА_4 погоджується відшкодувати моральну шкоду, заподіяну позивачам, загальним розміром 300000 гривень, які він зобов`язаний буде повернути відразу після того як відбуде покарання. У зв`язку з чим, просить суд не ставити його в надскладне становище, оскільки покарання за скоєне ним він отримав та відбуде сповна. Також, просить суд врахувати те, що відповідач ОСОБА_4 є єдиною дитиною в сім`ї, його батьки є немолодими, а враховуючи строк покарання, призначеного ОСОБА_4 , відбувши його він буде зобов`язаний допомагати своїм батькам, в тому числі й матеріально. Стан здоров`я його матері та батька, у зв`язку з подіями, пов`язаними з кримінальним правопорушенням, вчиненим ОСОБА_4 та його засудженням значно погіршився, вони також потребують постійного лікування. Окрім того, ОСОБА_4 заперечує щодо заявленого розміру судових витрат, про стягнення яких просять позивачі, оскільки такий розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Позивачами не доведено понесення ними витрат саме у розмірі 5000 гривень безпосередньо на професійну правничу допомогу, що пов`язана з розглядом саме даної справи. Покликаючись на наведене представник відповідача ОСОБА_4 просить позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі по 100 000 гривень на кожного, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

26 жовтня 2020 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, занесену до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів - адвокат Варода П.Б. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у позові. При цьому представник позивачів вказав, що твердження представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Сідловської І.Ю. про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки позивач ОСОБА_3 є рідним братом померлого ОСОБА_7 та визнаний потерпілим, згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року, а тому набув право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю його рідного брата.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Сідловська І.Ю. у судовому засіданні заперечила щодо розміру моральної шкоди, яку позивачі просять стягнути із ОСОБА_4 , зокрема по 1000000 гривень на кожного позивача, вважаючи вказану суму значно завищеною та непосильною для сплати відповідачем ОСОБА_4 . Вказала, що відповідач ОСОБА_4 погоджується сплатити моральну шкоду на користь батьків померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у сумі по 100000 гривень. В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди на користь брата померлого - позивача ОСОБА_3 просила відмовити за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, однак у направленому до суду відзиві на позов зазначив клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Судом установлено:

30 червня 2018 року близько 03 год. 10 хв., перебуваючи в громадському місці на вулиці, поряд із приміщенням нічного клубу «Алюр», що на проспекті Злуки,45, в м. Тернополі, у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганства, тобто, грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, групою осіб, із застосуванням вогнепальної зброї. Так, реалізуючи свій злочинний умисел, 30 червня 2018 року близько 03 год. 10 хв. ОСОБА_5 , діючи спільно із ОСОБА_4 , грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі у суспільстві загальноприйняті правила поведінки і норми моралі, намагаючись самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб і нахабно показуючи своє зневажливе ставлення до оточуючих, розпочали конфлікт із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Діючи умисно ОСОБА_5 з хуліганських мотивів завдав удар правою рукою в голову ОСОБА_6 , внаслідок чого останній втратив свідомість та впав. ОСОБА_4 , продовжуючи хуліганські дії ОСОБА_5 , діючи спільно з останнім, наніс два удари кулаками обох рук в голову ОСОБА_7 , від чого останній впав на поверхню землі та втратив свідомість. Продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_5 , діючи спільно з ОСОБА_4 , наніс один удар кулаком лівої руки в обличчя ОСОБА_8 , одразу після чого ОСОБА_4 , діючи спільно з ОСОБА_5 також наніс один удар кулаком правої руки в голову ОСОБА_8 та удар правою ногою в тулуб ОСОБА_6 . Продовжуючи вчинення хуліганських дій ОСОБА_5 витягнув з барсетки пістолет марки «Stalker 2918-S», що являється вогнепальною зброєю та рукояткою якого наніс один удар в голову ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження. В результаті дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грубо порушено громадський порядок, а саме суспільні відносини, які забезпечують нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в побуті та заподіяно шкоду особистим інтересам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наданих їм Конституцією України правам на повагу до своєї гідності, свободи та особистої недоторканості. Окрім того, 30 червня 2018 року близько 03 год. 10 хв. у ОСОБА_5 , який перебував поряд із приміщенням нічного клубу «Алюр», що на проспекті Злуки,45, в м. Тернополі, виник злочинний умисел, направлений на погрозу вбивством ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний умисел, 30 червня 2018 року близько 03 год. 10 хв., перебуваючи в громадському місці на вулиці поряд із приміщенням нічного клубу «Алюр», що на проспекті Злуки,45, в м. Тернополі, ОСОБА_5 в ході вчинення хуліганства, вийняв з сумки пістолет марки «Stalker 2918-S», що згідно висновку експерта є вогнепальною зброєю та утримуючи його в правій руці, знаходячись в цей момент навпроти ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 направив ствол вказаного пістолета в напрямку ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 та став висловлювати словесні погрози щодо вбивства останніх. У даній обстановці ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , з урахуванням поведінки ОСОБА_5 та характеристики використовуваного предмета, сприйняли направлений на них пістолет як засіб, який здатен позбавити їх життя, а висловлювані погрози на їх адресу про позбавлення життя реально, як такі, що можуть бути здійснені. Також, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на громадську безпеку, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, без передбаченого законом дозволу в невставленому досудовим розслідуванням час та спосіб придбав придатний до стрільби пістолет марки «Stalker 2918-S» та 30 червня 2018 року, знаходячись поряд із приміщенням нічного клубу «Алюр», що на проспекті Злуки,45, в м. Тернополі, без передбаченого законом дозволу носив при собі зазначений пістолет. Вказаними умисними діями, що виразилися у придбанні та носінні вогнепальної зброї, ОСОБА_5 порушив вимоги п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення зміни до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015р. (в редакції від 12.04.2017р.), Постанови Верховної Ради України №2471-ХІІ від 17.06.1992р. «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992р. (в редакції від 07.02.2018р.), «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання. обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених шумовитими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дій та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС №622 від 21.08.1998р. (в редакції від 15.05.2018р.). Окрім того, 30 червня 2018 року близько 03 год. 10 хв. у ОСОБА_4 , який перебував поряд із приміщенням нічного клубу «Алюр», що на проспекті Злуки,45, в м. Тернополі, в ході хуліганський дій раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто, умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, свідомо передбачаючи наслідки таких його дій та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, 30 червня 2018 року близько 03 год. 10 хв., перебуваючи поряд із приміщенням нічного клубу «Алюр», що на проспекті Злуки,45, в м. Тернополі, в ході хуліганства, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом, направленим на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс два удари кулаками обох рук в ліву та праву ділянки голови потерпілого ОСОБА_7 , заподіявши останньому тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під тверду мозкову оболонку в ділянці довгастого мозку, у шлуночки та у речовину головного мозку; садно в проекції зовнішнього краю лівої очниці; садно лівої щоки; крововилив по ходу міжфасціальних просторів глибоких м`язів задньої поверхні третини грудей (у між лопатковій ділянці).

Від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_1 о 21 год. 20 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» помер. Між виявленою у ОСОБА_7 закритою черепно-мозковою травмою і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року, ухваленого у справі №607/19786/18, який набрав законної сили, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 296 КК України та призначено йому за даними кримінальними правопорушенням покарання: за ч. 1 ст. 129 КК України 2 (два) роки обмеження волі; за ч. 1 ст. 263 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 296 КК України 7 (сім) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років. ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України та призначено йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання: за ч. 2 ст. 121 КК України 10 (десять) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 296 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є батьками померлого ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 05 серпня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міської ради Тернопільської області України.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 03 грудня 1987 року Салоненської сільської ради народних депутатів Заліщицького району позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 .

Відтак, позивач ОСОБА_3 є рідним братом померлого ОСОБА_7 .

Як убачається із вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року, ухваленого у справі №607/19786/18 позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 визнані потерпілими у кримінальному провадженні №0001845 від 30 червня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України; ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 2 ст. 296 КК України.

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 16 ЦК України також передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із вимогами ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Частиною 2 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Згідно п. 7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Судом установлено, що внаслідок вчинених відповідачами ОСОБА_5 , ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, позивачам дійсно були завдані моральні (душевні) страждання, які викликані втратою рідної людини - сина, внаслідок позбавлення його життя, у зв`язку із чим порушився їх звичайний і нормальний спосіб життя, вони відчували і відчувають сильні душевні страждання через невідновну втрату сина.

Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення.

Крім того, суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає неспроможними твердження відповідача ОСОБА_5 , викладені ним у відзиві на позов про те, що внаслідок його ( ОСОБА_5 ) дій позивачі зазнали негативних емоцій (душевних переживань), а також позивачами не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між його діями (бездіяльністю) та наслідками, що настали, оскільки протиправних дій щодо ОСОБА_7 він не вчиняв.

Так, вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року установлено доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 129 КК України погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоювання здійснення цієї погрози; ч. 1 ст. 263 КК України придбання, носіння вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу; ч. 4 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, із застосуванням вогнепальної зброї.

Також вказаним вироком суду установлено високу ступінь активності участі ОСОБА_5 в процесі скоєння злочинів, то те, що він був ініціатором конфлікту.

Дії ОСОБА_4 вироком суду кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження (тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння), що спричинило смерть потерпілого; ч. 2 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Також даним вироком суду констатовано, що в результаті дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грубо порушено громадський порядок, а саме суспільні відносини, які забезпечують нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в побуті та заподіяно шкоду особистим інтересам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наданих їм Конституцією України правам на повагу до своєї гідності, свободи та особистої недоторканості.

Відтак, внаслідок події, яка мала місце 30 червня 2018 року 30 червня 2018 року близько 03 години 10 хвилин в громадському місці на вулиці, поряд із приміщенням нічного клубу « Алюр », що на АДРЕСА_2 загинув син позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , та брат позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Суд зауважує, що вбивство людини, неминуче завдає моральних страждань близьким родичам, що ґрунтується на загальних людських засадах, що не потребує доведення жодними додатковими доказами.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Так, виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що діями відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 спричинено позивачам моральні страждання, які пов`язані зі смертю сина позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , та брата позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визначаючи розмір моральної шкоди спричиненої позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , суд виходить із наступних обставин.

Позивачка ОСОБА_2 є матір`ю померлого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка у зв`язку із смертю сина, що відбулась внаслідок протиправних дій відповідачів, переживає постійні душевні страждання, вона втратила душевний спокій, весь час перебувала та перебуває у стані постійного напруження та стресу, суттєво були порушені її нормальні життєві зв`язки, вона змушена докладати значних зусиль для організації свого життя, смерть сина, горе та втрата викликає реакцію замикання від оточуючого середовища, зниження настрою, порушення сну.

З цих підстав, враховуючи обсяг та глибину, спричинених фізичних та душевних страждань позивачки, враховуючи роль і ступінь кожного відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та заподіянні моральної шкоди, суд приходить до висновку, що справедливим може бути визначено розмір відшкодування відповідачем ОСОБА_4 моральної шкоди позивачці ОСОБА_2 у сумі 700000 (сімсот тисяч) гривень та відповідачем ОСОБА_5 моральної шкоди у сумі 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень.

Позивач ОСОБА_1 є батьком померлого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який, у зв`язку із смертю сина, що відбулась внаслідок протиправних дій відповідачів, переживає постійні душевні страждання, він втратив душевний спокій, весь час перебуває у стані постійного напруження та стресу, порушено його нормальні життєві зв`язки, він змушений докладати значних зусиль для організації свого життя, смерть сина, горе та втрата викликає реакцію замикання від оточуючого середовища, зниження настрою, порушення сну.

З цих підстав, враховуючи обсяг та глибину, спричинених фізичних та душевних страждань позивачки, враховуючи роль і ступінь кожного відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та заподіянні моральної шкоди, суд приходить до висновку, що справедливим може бути визначено розмір відшкодування відповідачем ОСОБА_4 моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 у сумі 700000 (сімсот тисяч) гривень та відповідачем ОСОБА_5 моральної шкоди у сумі 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень.

При цьому, суд враховує часткове визнання позовних вимог відповідачем ОСОБА_4 , те, що відповідачу ОСОБА_4 вироком суду визначено покарання у виді позбавлення волі на строк десять років, та те, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на даний час перебувають у місцях позбавлення волі, відбуваючи покарання за вчинене ними кримінальне правопорушення.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи на користь позивача ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Отже, вказаною статтею, передбачено, що право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи має певне коло осіб. Законодавець відносить до них: чоловіка або дружину; батьки і діти; усиновителі та усиновлені. Тобто, зазначені особи мають право на відшкодування моральної шкоди незалежно від того, проживали вони разом із фізичною особою, яка померла (загинула), на час її смерті чи окремо.

Другу групу осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, становлять особи, які проживали з нею однією сім`єю. Відтак, обов`язковою умовою виникнення у них права на відшкодування моральної шкоди є факт спільного проживання, ведення спільного побуту, спільного господарства, тривале постійне спілкування, наявність спільних прав і обов`язків. Така особа у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, має зазначити докази на підтвердження проживання з померлою (загиблою особою однією сім`єю) та надати їх суду.

Суд критично сприймає твердження представника позивачів про те, що позивач ОСОБА_3 визнаний потерпілим у кримінальному провадженні, у зв`язку із чим набув права на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю його брата, оскільки частина 2 статті 1168 ЦК України чітко визначає, що право на відшкодування такої шкоди, крім чоловіка або дружини, батьків, дітей, усиновителів та усиновлених мають особи, які проживали померлим однією сім`єю.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що померлий ОСОБА_7 був рідним братом позивача ОСОБА_3 .

Проте, позивачем ОСОБА_3 не доведено факту його проживання однією сім`єю із братом ОСОБА_7 .

Так, позивач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , натомість померлий ОСОБА_7 був зареєстрованим та проживав разом із батьками за адресою: АДРЕСА_3 .

За вказаних обставин, судом не встановлено визначених законом підстав для відшкодування позивачу ОСОБА_3 моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, у зв`язку із чим, в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 слід відмовити.

Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу:

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч.2 ст.137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Із матеріалів цивільної справи убачається, що між позивачами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та адвокатом Вародою Павлом Борисовичем 09 липня 2020 року були укладені договори про надання професійної правничої допомоги.

Як убачається із квитанції до прибуткового касового ордера №131 від 09 липня 2020 року позивачкою ОСОБА_2 оплачено витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 гривень.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №130 від 09 липня 2020 року позивачем ОСОБА_1 оплачено витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 гривень.

Також, відповідно із квитанцією до прибуткового касового ордера №132 від 09 липня 2020 року позивачем ОСОБА_3 оплачено витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 гривень.

За вказаних обставин, з урахуванням задоволення позовних вимог позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , суд приходить до переконання, що із відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 гривень, в рівних частках, по 2500 гривен із кожного, а також підлягають стягненню із відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 гривень, в рівних частках, з кожного по 2500 гривень.

Враховуючи те, що у відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачів звільнено від сплати судового збору, то згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути суму судового збору в дохід держави.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 280, 281, 282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Варода Павло Борисович до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 700 000 (сімсот тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 700 000 (сімсот тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Стягнути із ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень, в рівних частках, по 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривен із кожного.

Стягнути із ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень, в рівних частках, з кожного по 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнути із ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в дохід держави 10510 (десять тисяч п`ятсот десять) гривень судового збору, в рівних частках, з кожного по 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення 12 лютого 2021 року.

Реквізити учасників справи:

Позивачі: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідачі: ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 , місце перебування - Державна установа «Чортківська установа виконання покарань №26», вул. Лесі Українки, 3, м. Чортків, Тернопільська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомий.

ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_5 , місце перебування - Державна установа «Дрогобицька виправна колонія №40», вул. Трускавецька, 77, м. Дрогобич, Львівська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка