Справа №464/7840/21
пр № 2-о/464/148/21
У Х В А Л А

15 листопада 2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 464/7840/21

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

заінтересована особа Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)

вимоги: встановлення факту

Обставини справи

Заявник звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із заявою в порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження, в якій просить:

встановити факт, що « ОСОБА_2 », « ОСОБА_3 », « ОСОБА_4 » є однією і тією ж особою та бабою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

встановити факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за національністю є полька;

встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за національністю є поляк;

встановити факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за національністю є поляк;

встановити факт, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за національністю є поляк;

встановити факт, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за національністю є поляк.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями таку передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Мотиви та висновки суду

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду

Як передбачено п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства ч.1 ст.19 ЦПК України.

У ч.1 ст.315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоч за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Згідно із положеннями ст.11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

При цьому чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах органами державної реєстрації актів цивільного стану національності. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі ст.300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає ст.24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні».

Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

У зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності цей спір не підлягає розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, а й у судовому порядку взагалі.

Указана правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 810/2732/18, що стосується аналогічних правовідносин. За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Наведені обставини є підставою для відмови у відкритті провадження у справі за вимогами про встановлення факту національності.

Керуючись ст.ст.258-260 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті провадження у справі в частині встановлення факту національності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 15 листопада 2021 року та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО