Дата документу 09.02.2021 Справа № 337/473/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/473/20 Головуючий у 1 інстанції: Котляр А.М.
Провадження № 22-ц/807/436/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» лютого 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення сум, що належать працівнику при звільненні, та вихідної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнював, до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення сум, що належать працівнику при звільненні, та вихідної допомоги.

В обґрунтування позовних вимог остаточно зазначив, з 22 листопада 2018 року працював на посаді заступника директора з навчальної частини філії «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС», що є відокремленим підрозділом - Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС».

Протягом 2019 року відповідачем затримувалась заробітна плата та станом на 27 січня 2020 року заборгованість по заробітні платі складає 17 011,52 грн.

29 січня 2020 року він направив на ім`я відповідача заяву про звільнення на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України з проханням звільнити з 31 січня 2020 року та здійснити розрахунки, визначені положеннями ст. 116 КЗпП України. Відповіді на заяву він не отримав.

Під час розгляду справи судом 04 травня 2020 року він отримав копію наказу про його звільнення за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, дата звільнення 28 квітня 2020 року.

Станом на січень 2020 року ним не використано 52 дні відпустки, за які, з урахуванням середнього заробітку, сума нарахованої компенсації (до оподаткування) складає 8112,00 грн.

На підставі зазначеного остаточно просив:

- визнати його звільненим з посади заступника директора з навчальної частини філії «Запорізького державного обласного навчально-курсового комбінату» УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» з 31 січня 2020 року згідно з п. 3 ст. 38 КЗпП на підставі заяви від 29 січня 2020 року;

- зобов`язати Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» внести до його трудової книжки запис про звільнення з посади заступника директора з навчальної частини філії;

- стягнути з Українського держаного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» заборгованість з виплати заробітної плати станом на 27 січня 2020 року у розмірі 17011,52 грн., компенсацію за невикористану відпустку за 52 дні відпустки у розмірі 8122,00 грн.;

- зобов`язати Українське держане підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» нарахувати та виплатити суми, належні на дату його звільнення - станом на 31 січня 2020 року, в тому числі вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку;

- стягнути судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним формулювання причини звільнення ОСОБА_1 в наказі №98ВК від 28 квітня 2020 року про звільнення «за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України», зобов`язано Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 шляхом внесення змін до наказу замість формулювання причини звільнення «за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України» зазначити формулювання причини звільнення «за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, частина третя статті 38 КЗпП України» з 03 лютого 2020 року, із внесенням запису до трудової книжки ОСОБА_1 «Запис №17 є недійсним», «Звільнений за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю», частина третя статті 38 КЗпП України, з 03 лютого 2020 року».

Стягнуто з Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» (03083, м. Київ, пр. Науки, 57, ) на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 22140,81 гривень, компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 4369,94 гривень, вихідну допомогу в сумі 11675,01 гривень, а всього 38185,76 грн.

Стягнуто з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» (03083, м. Київ, пр. Науки, 57, ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1681,60 грн.

Стягнуто з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на надходження заяви позивача від 10 січня 2020 року про звільнення за угодою сторін, порушення позивачем порядку подачі заяви на звільнення, часткове погашення заборгованості на суму 500 грн. після ухвалення рішення суду, просило скасувати рішення суду в частині зміни формулювання причини звільнення та відмовити в задоволенні позову в цій частині, скасувати рішення суду в частині виплати заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову в частині вимоги про виплату вихідної допомоги, стягнути з підприємства на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 21 640,81 гривень.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що заява від 10 січня 2020 року, на яку посилався відповідач як на підставу звільнення, містила вимогу щодо звільнення з 15 січня 2020 року за угодою сторін, факт обізнаності відповідача на підставі заяви про розірвання трудового договору з ініціативи позивача відповідно до ч.3 ст.28 КЗпП України на час звільнення у квітні 2020 року відповідачем не заперечувався.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходів з доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу №315-ВК від 21.11.2018 року ОСОБА_1 був призначений на посаду заступника директора з навчальної частини Філії «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» (а.с. 69).

29.01.2020 року ОСОБА_1 подав заяву на ім`я в.о. генерального директора УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» ОСОБА_3 про звільнення його з роботи з 31.01.2020 року за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, оскільки з січня 2019 року підприємство постійно затримує виплату заробітної плати. Просив виплатити вихідну допомогу у розмірі тримісячного заробітку згідно зі ст.44 КЗпП України (а.с. 7, 74).

Згідно з копією поштового відправлення заява про звільнення від 29.01.2020 року була направлена Запорізькою філією «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» на адресу УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» 29.01.2020 року та отримана УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» 03.02.2020 року (а.с. 7 зворот, 93).

05.02.2020 року інспектор з кадрів Запорізької філії УДП звернувся до в.о. генерального директора Омельченка П.М. із заявою про надання інформації щодо прийнятого рішення за заявою про звільнення заступника директора Запорізької філії «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» ОСОБА_1 , оскільки станом на 05.02.2020 року наказ про звільнення не надходив (а.с. 8).

06 лютого 2020 року листом №1/02-04-165 в.о. генерального директора Омельченко П.М. повідомив ОСОБА_1 про те, що його заява про звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України розглянута та йому запропоновано переписати заяву на звільнення, вказавши строк, достатній для підготовки наказу про звільнення, оскільки звільнення з 31 січня 2020 року не є можливим у зв`язку з отриманням підприємством відповідної заяви 03.02.2020 року (а.с.75).

Згідно з наказом №98 ВК від 28.04.2020 року ОСОБА_1 був звільнений з посади заступника директора з навчальної частини Філії «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» за угодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України на підставі заяви ОСОБА_1 від 10.01.2020 року №629 (а.с.48, 77, 100).

Заява про звільнення за згодою сторін з 15.01.2020 року, яка написана позивачем 10.01.2020 року, зареєстрована в УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» 28.04.2020 року (а.с.77).

Відповідно до довідки про суму компенсації невикористаної відпустки філії УДП ОСОБА_1 та головним бухгалтером ОСОБА_4 , станом на 27.01.2020 року заборгованість з виплати заробітної плати перед ОСОБА_1 складає 17011,52 грн., невикористані 52 дні відпусток. Сума нарахованої компенсації складає 8112 грн. (а.с.10).

Згідно з довідкою УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» від 21.08.2020 року сума компенсації за невикористану щорічну відпустку складає 4369,94 грн. (а.с.82).

Відповідно до довідки про доходи УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» нарахований дохід ОСОБА_1 за грудень 2019 року становить 3113,34 грн., за січень 2020 року 4670 грн., середній заробіток 3891,67 грн. (а.с.83).

За довідкою філії «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» від 27-01-149 від 21.08.2020 року заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 за період з червня 2019 по квітень 2020 року складає 22 140,81 грн. (а.с.84).

За приписами ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно з ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Статтею 44 КЗпП України визначено, що при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 3 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що матеріалами справи, а саме довідкою філії «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» від 27-01-149 від 21.08.2020 року, підтверджено наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачем більше ніж за шість місяців, що є порушенням статті 21 Закону України «Про оплату праці», а тому ОСОБА_1 мав право на розірвання трудового договору за власним бажанням на підставі ч.3ст.38 КЗпП України, яке реалізував шляхом подання заяви від 29.01.2020 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач, подавши заяву про звільнення за власним бажанням 29.01.2020 року, мав правомірне очікування того, що буде звільнений з роботи. А тому відповідач, отримавши заяву, був зобов`язаний після отримання його заяви 03.02.2020 року винести наказ про звільнення позивача з роботи з підстав, передбачених ч.3 ст.38 КЗпП України.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав незаконною відмову відповідача у звільненні ОСОБА_1 на підставі заяви від 29.01.2020 року та наступне звільнення його з роботи 28.04.2020 року на підставі заяви від 10.01.2020 року та обґрунтовано визнав незаконним формулювання причини звільнення ОСОБА_1 в наказі від 28.04.2020 року та зобов`язав відповідача змінити формулювання звільнення, зазначивши формулювання причини звільнення «за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, частина третя статті 38 КЗпП України» з 03 лютого 2020 року.

Також, встановивши наявність заборгованості відповідача по сплаті позивачу заробітної плати в сумі 22140,81 грн. та компенсації за невикористану щорічну відпустку в сумі 4369,94 грн., суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в цій частині.

За приписами ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» не виплачувало заробітну плату ОСОБА_1 з червня 2019 по січень 2020 року, чим порушило законодавство про працю, суд першої інстанції, обґрунтовано стягнув на користь позивача вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, яка складає 11675,01 грн.

Заперечуючи проти сум, які були стягнуті рішенням суду, УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» власного розрахунку не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на отримання електронною поштою заяви ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін від 10.01.2020 року не підтверджені належними доказами, в той час як матеріали справи містять належні докази отримання відповідачем заяви ОСОБА_1 про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України від 29 січня 2020 року.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що з цим позовом ОСОБА_1 звернувся в лютому 2020 року, таким чином, наказ про звільнення №98ВК від 28 квітня 2020 року був прийнятий вже під час перебування справи в провадженні суду.

Також, має місце непослідовність дій УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС», яким не було вчинено відповідних дій по звільненню позивача на підставі його заяви від 29 січня 2020 року з посиланням на отримання заяви після визначеної позивачем дати звільнення (31 січня 2020 року), а саме 03 лютого 2020 року, з огляду на те, що в наказі №98ВК від 28 квітня 2020 року в якості підстави звільнення зазначено заяву ОСОБА_1 від 10 січня 2020 року, в якій, як зазначає відповідач в апеляційній скарзі, позивач визначив дату звільнення з 15 січня 2020 року, тобто більше ніж за три місяці до дати прийняття наказу №98ВК.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 лютого 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова