Справа № 357/8178/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті фізичної особи,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду в інтересах позивача ОСОБА_1 з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди в розмірі 200000,00 грн., що заподіяна позивачу внаслідок смерті її батька

ОСОБА_2 . Позиція сторін у справі.

Позов обґрунтований тим, що 24.05.2020 року на 39 км вантажний ПК8, ДН-2 Козятин, перегін Роток-Біла Церква, вантажний поїзд № 2831,що обслуговувався локомотивом серії ВЛ80к-687, під управлінням машиніста ОСОБА_3 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який внаслідок отриманих травм помер. За даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002280 та розпочато досудове розслідування. Потяг, який здійснив наїзд на ОСОБА_2 , перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Козятин» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Машиніст вказаного потягу ОСОБА_3 перебуває в трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця». Представник позивача вказав, що позивач ОСОБА_1 , яка є донькою ОСОБА_2 , внаслідок загибелі свого батька зазнала моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях із-за втрати близької людини, позивач позбавлена можливості отримувати допомогу та підтримку від батька, втратила можливість тривалого життєвого зв`язку з одним із батьків протягом майбутнього життя, втрата близької людини є непоправною трагедією в житті позивача, в зв`язку з чим їй заподіяна моральна шкода в розмірі 200 000 гривень.

Представник відповідача заперечуючи позов, зазначив, що в свідоцтві про смерть ОСОБА_2 зазначена дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , а подія ДТП за твердженням позивача відбулася 24.05.2020 року. Обставини, що відбулися між 24.05.2020 та 06.06.2020 позивачем не вказуються, а тому, за даними позивача не можливо пов`язати ці події (чи вплинула одна на іншу, чи є друга наслідком першої). Крім того, відповідач зазначає, що саме груба необережність самого ОСОБА_2 та нехтування ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, перебування в алкогольному сп`янінні призвели до смерті особи. Відповідач звертає увагу, що позивачем не надано доказів щодо підтвердження заподіяння моральної шкоди, перенесення душевних страждань, необґрунтований розрахунок точного розміру зазначеної шкоди, у зв`язку з чим, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

06.08.2021 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.35).

23.09.2021 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду (а.с.52).

23.09.2021 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було витребувано з Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції Київської області: документ про результати розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №000228 (а.с.53-54).

02.12.2021 року в судовому засіданні представник позивача - адвокат Таргоній В.М. позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити.

02.12.2021 року в судовому засіданні представник відповідача - адвокат Чешковський В.А. заперечував проти позову з підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 24.05.2020 року на 39 км вантажний ПК8, ДН-2 Козятин, перегін Роток-Біла Церква, вантажний поїзд № 2831,що обслуговувався локомотивом серії ВЛ80к-687 під управлінням машиніста ОСОБА_3 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який внаслідок отриманих травм ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у відділенні лікарні, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 10.06.2020 року, довідкою про причину смерті (а.с.14, 15).

Із свідоцтва про народження серія серії НОМЕР_2 від 30.08.1967 року, вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 . (а.с. 16).

Свідоцтвом про укладення шлюбу /серія НОМЕР_3 від 13.09.1991 року/ підтверджено, що ОСОБА_4 внаслідок укладення шлюбу з ОСОБА_5 , змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с.17).

Згідно постанови про закриття кримінального провадження та висновку експерта №109-322 від 12.02.2020 року, смерть ОСОБА_2 , настала від закритої черепно- мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа та забоєм головного мозку. Також, відповідно до вказаного висновку смерть ОСОБА_2 настала від закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа та забоєм головного мозку. Дані ушкодження, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які згідно з пунктами 2.12 та 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень /Наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 року/, є небезпечними для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Також, згідно медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 , було виконано освідування, під час якого відчувався запах сурогатів алкоголю з рота та було складено висновок « Факт вживання алкоголю» (а.с.115- 118).

Відповідно до довідки про причину смерті № 322 від 09.06.2020 року смерть ОСОБА_2 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми (а.с.15).

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження слідчого Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 01.06.2021 року досудовим розслідуванням встановлено, що 24.05.2020 о 18 годині 23 хвилини, по 39 км ПК 8 перегону Роток- Біла Церква, відбувся наїзд потягом на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого доставлено з тілесними ушкодженнями до Білоцерківської МЛ №2, де ІНФОРМАЦІЯ_1 останній помер у відділені лікарні. Вказаною постановою кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002280 від 06.06.2020 року, закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 276 КК України (а.с.115-116)

Згідно відповіді АТ «Укрзалізниця» від 04.06.2020року, вантажний поїзд №2831 обслуговувався локомотивом серії Л80к -687 під управлінням машиніста ОСОБА_3 , вищевказаний локомотив приписаний до виробничого підрозділу «Локомотивне депо Козятин» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» (а.с.11-12).

Відповідно до довідки від 02.06.2021 року №137 ОСОБА_3 працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Козятин» з 04.08.2010 року машиністом електровоза (а.с.13).

Отже, судом встановлено, що машиніст вантажного поїзда ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем та під час виконання трудових обов`язків, здійснив наїзд на ОСОБА_2 , внаслідок чого, останній помер.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП водієм (машиністом), який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18-ц (провадження №61-12464св20) та від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 (провадження №61-19345св19).

Судом враховується, що причиною нещасного випадку на залізниці ймовірно стала особиста необережність ОСОБА_7 та нехтування ним правилами безпеки на залізничному транспорті. В той же час, між діями машиніста локомотива ОСОБА_3 та наслідками, які настали в результаті події є прямий причинний зв`язок. При цьому, відсутність у діях машиніста ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності.

Відтак, відповідач АТ "Українська залізниця", з яким машиніст ОСОБА_3 перебував в трудових відносинах, в силу зазначених вимог закону, несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини працівника вказаного товариства у її заподіянні.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю.

Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку послається відповідач у справі.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

Оскільки, відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що зазначена подія сталася внаслідок непереборної сили або умислу ОСОБА_2 , то ступінь вини потерпілого є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України та не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №161/3557/19 (провадження №61-18595св19) та від 12 грудня 2018 року у справі №355/981/16-ц (провадження №61-28019св18).

Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого, як про це стверджує представник відповідача.

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам, дітям, а також іншим особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 вказаної постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадку,

якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до п.4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Отже, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь вини відповідача, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність змін у їх життєвих стосунках.

Моральні збитки характеризуються тим, що точно обчислити їх розмір неможливо, а тому суд робить оцінку спричиненої моральної шкоди на справедливій основі, зважаючи на стандарти, які випливають з попередньої практики. Розмір шкоди, зазначений позивачем є завищеним. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях і в «Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ» від 28.03.2007 року, затвердженої Головою ЄСПЛ на підставі статті 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначати розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах.

Суд приймає до уваги, що сам факт загибелі батька позивача, за викладених обставин, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В даному випадку, позивачем не обґрунтовано розмір (200 000грн.) моральної шкоди, не наведено критеріїв з яких особа виходила, визначаючи саме такий розмір, не надано висновку психологічної експертизи з даного приводу чи інших належних доказів в підтвердження такої вимоги.

При цьому, суд також враховує відсутність вини відповідача в настанні смерті ОСОБА_2 , оскільки смерть останнього сталася внаслідок його власної необережності та порушення правил безпеки громадян на залізничному транспорті, суд також враховує, що за медичними даними при освідуванні ОСОБА_2 , зафіксовано у нього запах сурогатів алкоголю, що відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування такої шкоди, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви до суду.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 - 81, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Ґейдойця, буд. 5; ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 30 000 (тридцять тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн.

В решті позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 09.12.2021 року.

СуддяО. Я. Ярмола