Справа № 621/2783/20
Провадження № 2/621/183/21
РІШЕННЯ

(заочне)

Іменем України

10 лютого 2021 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючий суддя Вельможна І.В.,

секретар судового засідання Акулова А.М.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

у с т а н о в и в:

12.10.2020 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, в якій позивач просив стягнути із ОСОБА_2 , на його користь 6000 доларів США, а також судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Угоду № 01 від 04 березня 2020 на строк до 09 вересня 2020 за якою ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 131650 грн. 00 к. На підтвердження факту отримання зазначених грошових коштів відповідач ОСОБА_2 в той же день написав і надав позивачу розписку.

В розписці ОСОБА_2 зазначив, що отримав кошти у розмірі 6000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 09 вересня 2020.

На даний час, відповідач не дивлячись на неодноразові звернення позивача, своїх договірних зобов`язань не виконав, грошові кошти не повернув.

Станом на 10 вересня 2020 за ОСОБА_2 рахується заборгованість в розмірі 6000,00 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 06.10.2020 (дата складання позовної заяви) 28 грн. 4 к. становить 170 400 грн 00 к. (6000 * 28,4).

Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Позивач просив стягнути кошти з відповідача саме в іноземній валюті.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 25.11.2020 провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання на 11.12.2020.

Позивач в підготовче засідання не з`явився надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав.

11.12.2020, 24.12.2020 відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явився, про час та місце проведення підготовчого засідання був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, а також викликом до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду ОСОБА_2 не повідомив, заперечень (відзиву) на позов не надавав.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 25.01.2021.

Позивач ОСОБА_1 просив судовий розгляд справи проводити за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі просив стягнути заборгованість у розмірі 6000,00 доларів США з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення

25.01.2021, 10.02.2021 відповідач ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, однак рекомендовані повідомлення повернулися до суду з поштовою відміткою «адресат відмовився» (а.с. 45) та «адресат відсутній» (а.с.57-58, 70),а також викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду ОСОБА_2 не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав.

Згідно зі статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.

Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України

Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 ч. 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 04.03.2020 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики в письмовій формі, відповідно до якого позивач надав в борг відповідачу грошові кошти в сумі 6000,00 доларів США, що є еквівалент станом на день укладення 149 640 грн. (6000 х 24,94 грн. за долар = 149 640 грн.), а відповідач взяв на себе зобов`язання повернути грошові кошти у строк до 09.09.2020, про що свідчить власноруч складена відповідачем ОСОБА_2 розписка та підписана ОСОБА_2 . Угода № 01 від 04.03.2020 (а.с. 4-7,8, 47-50, 51).

У відповідності до частин 2, 3 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини 1 стаття 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Частиною першою статті 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 Цивільного кодексу України).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №235/5555/16-ц (провадження № 61-28858св18).

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Враховуючи те, що 04.03.2020 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, суд дійшов до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що після настання строку повернення позики, відповідач свої зобов`язання по поверненню отриманих грошових коштів не виконав, грошові кошти не повернув, чим порушує права позивача, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 3 статті 1049 Цивільного процесуального кодексу України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно Угоди № 01 від 04.03.2020 та розписки від 04.03.2020, сторони встановили строк дії позики - до 09.09.2020.

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно вимог статей 76, 77, 79, 80 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено судом, 04.03.2020 між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач передав відповідачу в борг 6000 доларів США, про що відповідачем була видана власноручна розписка.

З розписки відповідача вбачається, що він зобов`язався повернути суму боргу до 09.09.2020.

Виходячи з положень частини 1 статті 1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

В той же час, з точки зору закону в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів позивач надав до суду оригінали Угоди № 01 підписаної відповідачем та розписки відповідача про отримання грошових коштів, наявність якої у нього є свідченням як укладення між сторонами договору позики, так і невиконання відповідачем умов договору позики.

Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачем зобов`язань за договором позики, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення основної суми боргу за договором позики згідно розписки від 04.03.2020, яка еквівалентна 6000,00 доларів США.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 Цивільного України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Згідно з чинним законодавством, у разі отримання позики іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, 27 листопада 2019 року в справі № 340/385/17, від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц.

На підставі викладеного та враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які є обов`язковими для суду першої інстанції, встановлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1696 грн 80 к.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 258, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою від 04 березня 2020 року у розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 1696 (одна тисяча шістсот дев`яносто шість) грн. 80 к., витрат по оплаті судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути нею подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Відповідач, якій повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення їй повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 : адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 : остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Головуючий: