Постанова

Іменем України

10 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 757/6764/18

провадження № 61-5132св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В., Ткачука О. С. (суддя-доповідач),

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», Департаменту реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними та скасування рішень і зобов`язання вчинити дії за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на постанову Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк), Департаменту реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними та скасування рішень і зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивовано тим, що під часпроведення заходів ліквідаційної процедури ПАТ «Дельта Банк», співробітники банку виявили факт припинення іпотеки, обтяжувачем якого є ПАТ «Дельта Банк» на нерухоме майно, шляхом винесення державним реєстратором протиправних рішень та записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Так, 25 квітня 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 07.16/15/07-НВС на суму 296 000 доларів США, та в цей же день між вказаними сторонами було укладено договір іпотеки, посвідчений 25 квітня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л. А. та зареєстровано в реєстрі за № 1387. 11 грудня 2007 року укладено додатковий договір № 1 до договору іпотеки, відповідно до якого в іпотеку було передано п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 130,4 кв. м, житловою площею 90,3 кв. м. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами та пов`язаними договорами забезпечення, за яким право вимоги, в тому числі і за кредитним договором від 25 квітня 2007 року № 07.16/15/07-НВС перейшло до ПАТ «Дельта Банк», тобто останній набув статусу обтяжувача нерухомого майна у порядку та спосіб, передбачений законодавством України на момент вчинення цього правочину.

На момент подання позову зобов`язання за кредитним договом не були виконані, а іпотечний договір діє до повного виконання зобов`язань. Згідно з інформаційною довідкою від 19 січня 2018 року, 05 березня 2015 року державним реєстратором Харківського міського нотаріального округу Кулагіною Л .М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 19821855 про припинення іпотеки банку на об`єкт іпотеки та припинення обтяження. Згідно з інформаційною довідкою

від 19 січня 2018 року, 04 березня 2015 року державним реєстратором Чугуївського міськрайонного управління юстиції Проскуріним Е. Г. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 19770830. Підставою для внесення таких записів був лист ПАТ «Кредитпромбанк» від 02 березня 2015 року № 427315-01.

ПАТ «Кредитпромбанк» видав лист позичальнику для державного реєстратора через 2 роки після того, як відступив право вимоги за кредитним договором від 25 квітня 2007 року № 07.16/15/07-НВС на користь позивача та пов`язаними договорами забезпечення, про що було відомо як ПАТ «Кредитпромбанк», так і ОСОБА_1 , і вони розуміли, що з 26 червня 2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» більше не було іпотекодержателем та обтяжувачем вищевказаного нерухомого майна та не мало права видавати листи до органів державної реєстрації про зняття обтяжень та заборон. Власником вказаного іпотечного майна є ОСОБА_2 . Законодавством не передбачено поновлення записів у Державному реєстрі речових прав за заявою позивача, тому останній змушений звернутися до суду за захистом порушеного права.

На підставі вищевикладеного заявник просив суд визнати протиправними дії ПАТ «Кредитпромбанк» щодо видачі листа від 02 березня 2015 року № 427315-01 та надання його до органів державної реєстрації; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 19770830 від 04 березня 2015 року та індексний номер 19821855 від 05 березня 2015 року про припинення іпотеки банку на об`єкт іпотеки та припинення обтяження на п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 130,4 кв. м, житловою площею 90,3 кв. м; зобов`язати департамент реєстрації Харківської міської ради поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку позивача за реєстраційним номером 4872114 від 25 квітня 2007 року та запис про обтяження № 4872322 від 25 квітня 2007 року на п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 130,4 кв. м, житловою площею 90,3 кв. м, та вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання дій банку протиправними та скасування рішень державного реєстратора за наведених обставин, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права позивача, оскільки власник спірної квартири до участі в справі позивачем залучений не був, та право власності власника ОСОБА_2 на предмет іпотеки в цьому випадку позивачем не оскаржується, як і укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу від 31 березня 2015 року, та в разі скасування рішення державного реєстратора автоматично буде поновлено запис про обтяження іпотекою ПАТ «Кредитпромбанк, а не позивача у справі, оскільки скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами щодо права на спірне майно, тому суд в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовив за наведених вище підстав.

Постановою Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року скасовано. Провадження у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ПАТ «Кредитпромбанк», департаменту реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними та скасування рішень і зобов`язання вчинити дії закрито.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем оскаржується лист суб`єкта господарювання, який став підставою для вчинення реєстраційних дій, а фактично оспорюється право

ПАТ «Кредитпромбанк» видавати такий лист, оскільки він порушує право позивача як іпотекодержателя, тому ця справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Короткий зміст та доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2020 року до Верховного Суду, ПАТ «Дельта Банк» просило скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 існували саме цивільні правовідносини на підставі кредитного договору від 25 квітня 2007 року № 07.16/15/07-НВС та іпотечного договору від 25 квітня 2007 року № 07.16/15/І1/07-НВС. Крім того, суд апеляційної інстанції не зазначив норму ГПК України, відповідно до якої ця справа має розглядатися в порядку господарського судочинства.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вказує, що на час розгляду справи у ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» запроваджено процедури ліквідації, а тому, враховуючи норми спеціального Закону та керуючись нормами ЦПК України, просить ухвалити законне та правосудне рішення у вказаній справі.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з суду першої інстанції.

У травні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

15 грудня 2020 року згідно з протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями справу визначено розглядати у складі колегії суддів: Ткачука О. С. (судді-доповідача), Калараша А. А. Петрова Є. В.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 лютого 2021 року справу визначено розглядати у складі колегії суддів: Ткачука О. С. (судді-доповідача), Висоцької В. С. (головуючої), Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 25 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 296 000 доларів США на строк до 11 березня 2024 року на придбання нерухомого майна.

На забезпечення виконання кредитного зобов`язання 25 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредитпромбанк» було укладено договір іпотеки, предметом якого є п`ятикімнатна квартира АДРЕСА_1 .

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами та пов`язаними договорами забезпечення, за яким право вимоги, і в тому числі за кредитним договором від 25 квітня 2007 року, та іпотечним договором від 25 квітня 2007 року, перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до Постанови правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк».

Пред`являючи позов, ПАТ «Дельта Банк» посилалось на те, що на підставі листа ПАТ «Кредитпромбанк» від 02 березня 2015 року про повне виконання зобов`язань за кредитним договором державним реєстратором внесені записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо припинення іпотеки за договором, укладеним із ОСОБА_1 . Позивач вважав ці дії ПАТ «Кредитпромбанк» неправомірними.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частин першої та другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З положень пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України, зокрема вбачається, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Отже, ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За правилами частини першої статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію, тощо), або відмовиться від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Позов ПАТ «Дельта Банк» обґрунтовано протиправністю дій ПАТ «Кредитпромбанк» по видачі листа від 02 березня 2015 року, що став підставою для зняття обтяження та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Факт того, що співвідповідачем у справі є ОСОБА_1 , не свідчить про неможливість розглядати справу у порядку ГПК України.

Враховуючи те, що позивачем оскаржується лист суб`єкта господарювання, який став підставою для вчинення реєстраційних дій, а фактично оспорюється право ПАТ «Кредитпромбанк» видавати такий лист, оскільки він порушує право позивача як іпотекодержателя, ця справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалась з приводу юрисдикційності спорів між юридичними особами та дійшла висновку, що такі спори належить розглядати за правилами господарського судочинства, незалежно від того, що позивач формально включає до кола відповідачів фізичну особу, до якої вимог по суті не пред`являється.

Так, зокрема, у постанові від 03 липня 2019 року (провадження № 14-300цс19) Велика Палата Верховного Суду підтримала висновок апеляційного суду про закриття провадження у справі, в якій спір виник між юридичними особами, а до кола відповідачів були включені фізичні особи, до яких вимог не пред`являлося.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів Касаційного цивільного суду вважає, що апеляційний суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки останнє ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

А. А. Калараш

Є. В. Петров

О.С. Ткачук