У Х В А Л А

01.12.2021 Справа №607/17478/21

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Киреньки Г. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішенням, діями чи бездіяльністю органу державної влади,

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішенням, діями чи бездіяльністю органу державної влади. Просив стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України на відшкодування збитків, завданих державою в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 59 304,43 грн шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку та судові витрати в сумі 908 грн.

Ухвалою судді від 05 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішенням, діями чи бездіяльністю органу державної влади, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

25 листопада 2021 року судом зареєстровано відзив на позовну заяву, поданий представником Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому він просив у задоволенні позову відмовити. Також було подано клопотання про закриття провадження з підстав того, що спір у справі є публічноправовим, виник з публічноправових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будьякий юридичний спір та будьяке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, поперше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будьяких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а подруге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

В силу ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічноправових спорах.

Публічноправовим вважається спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Публічноправовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владноуправлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічноправових спорів є сфера їх виникнення публічноправові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

Згідно пункту 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічноправових спорах, зокрема у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Предметом судового розгляду у даній справі є вимога судді у відставці про стягнення з держави в особі Державної казначейської служби України на відшкодування збитків, завданих державою в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 59 304,43 грн шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку та судові витрати в сумі 908 грн. Вказаний спір виник стосовно недоотримання суддею у відставці суми довічного грошового утримання.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, незважаючи на намагання позивача перевести цей спір в площину деліктних правовідносин і відповідного нормативного регулювання, необхідно зазначити, що розглядуваний спір є спором щодо проходження публічної служби, який виник у зв`язку з виплатою позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, меншому ніж він сподівався.

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом стягнення коштів на відшкодування майнової шкоди та обґрунтовування позовних вимог у спосіб, притаманний спорам про відшкодування шкоди з наведенням відповідного нормативного регулювання, не змінює суті спірних правовідносин, що виникли між сторонами в цій справі, і підстави їх виникнення, а отже не робить цей спір спором про відшкодування шкоди.

Вказане вище відповідає правовій позиції, яка міститься в постановах Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі №120/2112/19-а та від 12 квітня 2021 року у справі №560/2065/19.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі визначальною ознакою є характер спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду України.

Кошти Пенсійного фонду України відповідно до статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи ПФУ; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів ПФУ.

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Положення про Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №282, Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України. Управління Пенсійного фонду України підпорядковуються Пенсійному фонду України та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів фонду.

Основним завданням Управління Пенсійного фонду України відповідно до пункту 3 вказаного Положення є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом.

Як убачається з пункту 4 цього Положення, Управління Пенсійного фонду України відповідно до покладених на нього завдань проводить перевірку правильності призначення (здійснює перерахунок) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічноправовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Крім того, в силу ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативноправового акту чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 14 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 377, ч. 2 ст. 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 1922 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Відтак, виниклий між сторонами спір юрисдикційно підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З урахуванням висновків, що містяться в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 у справі № 686/6775/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2019 року у справі № 686/23445/17, зважаючи те, що розгляд даної справи належить до юрисдикції адміністративних судів, суд вважає, що слід закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішенням, діями чи бездіяльністю органу державної влади.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 255, 256, 258, 260, 261 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішенням, діями чи бездіяльністю органу державної влади.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 , що розгляд його позовної заяви до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішенням, діями чи бездіяльністю органу державної влади віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська