ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року м. Чернівці

Справа № 715/2329/20

Провадження № 22-ц/822/140/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар: Тодоряк Г.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, головуючий у І-й інстанції Цуренко В.А.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 28 липня 2006 року по 28 березня 2014 року сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею.

Зазначала, що відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку щодо утримання сина. Після розірвання шлюбу матеріальна допомога була періодичною і в не значному розмірі, а останні два роки зовсім немає ніякої підтримки за виключенням 500 грн на день народження сина. Відповідач не цікавиться життям сина. У них є нові сім`ї, однак це не звільняє відповідача від обов`язку матеріально забезпечувати дитину. Відповідач не має постійного місця роботи, його заробіток мінливий, він періодично виїжджає на роботу до Польщі.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1700,00 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до його повноліття.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1 600 грн щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про стягнених з нього аліментів у розмірі 1 160 грн.

Посилається не те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.

При ухваленні рішення судом не взято до уваги ряд обставин, через які він немає можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі, оскільки на його утриманні перебуває вагітна дружина, він здійснює догляд за престарілою особою ОСОБА_4 та матеріально їй допомагає, а також матеріально допомагає своїй матері ОСОБА_5 , яка є пенсіонером за віком і не може обходити себе без сторонньої допомоги.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, у якому просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з майнового стану сторін, розміру їх доходів, що у сторін є нові сім`ї та перебувають на утриманні малолітні діти, те, що відповідач має на утриманні вагітну дружину та здійснює догляд за престарілою особою, а також те, що дитина хворіє та перебуває на «Д» обліку.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і його батьками є сторони у справі.

Відповідно до довідок, виданих ЦНАП Тереблеченської сільської ради ОТГ №788, 789 та акту обстеження житлово-побутових умов №50 від 20 жовтня 2020 року ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 та до складу її сім`ї входять: син від першого шлюбу ОСОБА_3 , син від другого шлюбу ОСОБА_6 , бабуся ОСОБА_7 .. Діти знаходяться на утриманні ОСОБА_2

Довідкою №107, виданою Тереблеченською амбулаторією загальної практики сімейної медицини від 25 листопада 2020 року підтверджується, що ОСОБА_3 дійсно перебуває на «Д» обліку в Тереблеченській амбулаторії ЗПСМ з 2009 року.

Відповідно до характеристики учня 5 класу Тереблеченської ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_3 навчається у вказаній школі з першого класу, позитивно характеризується. В характеристиці зазначено, що вихованням сина займалася лише мати, брала активну участь в життєдіяльності школи та класу, а батько дитини сина в школі не відвідував та не брав участь у навчально-виховному процесі.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року 2 218 грн, з 1 липня 2 318 грн, з 1 грудня 2 395 грн.

Відповідно до частин 1, 3 статті 12, частин 1, 6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок по доведенню обставин покладається на сторони.

Відповідачем не надано доказів, які б вказували на тяжкий матеріальний стан або інші підстави, які перешкоджають йому сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Ураховуючи встановлені судом обставини справи, що стосуються матеріального стану відповідача, його здоров`я, розміру витрат, які несе позивач на утримання дитини, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, суд першої інстанції, виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1 600 грн щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, відповідачем не надано доказів про те, що його мати ОСОБА_5 потребує матеріальної допомоги, а також те, що така допомога фактично ним надається.

Доводи апелянта по своїй суті зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом при розгляді зазначено справи.

Апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що прожитковий мінімум, визначений законом на дітей відповідного віку, не є сталим та постійно змінюється.

Норми СК України не передбачають обов`язок батьків утримувати дітей в рівних частках. Батьки повинні забезпечувати належний та достатній рівень життя своєї дитини, а не прожитковий мінімум. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При цьому суд роз`яснює, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч.1 ст.192 СК України).

Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

На підставі викладеного, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак