Ухвала

Іменем України

10 грудня 2021 року

місто Київ

справа № 766/502/21

провадження № 61-19130ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова пошта»,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 25 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Пузанової Л. В., Склярської І. В., Чорної Т. Г.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

ОСОБА_1 у січні 2021 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» (далі - ТОВ «Нова пошта»), у якому просив розірвати договір від 30 листопада 2020 року про надання послуг з організації перевезення відправлення за експрес-накладною № 1899, стягнути відшкодування сплачених грошових коштів та неустойку у розмірі 198, 20 грн.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року скасовано рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення неустойки, ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ТОВ «Нова пошта» на користь ОСОБА_1 неустойку за порушення строків доставки відправлення у розмірі 53, 20 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 629, 80 грн.

Стягнуто з ТОВ «Нова пошта» на користь держави судовий збір у розмірі 608, 32 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_1 у вересні 2021 року звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про виправлення арифметичної помилки щодо стягнутих Херсонським апеляційним судом витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 25 жовтня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення арифметичної помилки відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви, врахував, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом із двома самостійними вимогами майнового та немайнового характеру. Апеляційний суд за наслідками перегляду рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у позові повністю, скасував наведене рішення в частині вирішення позовних вимог майнового характеру та залишив без змін оскаржуване рішення в частині вирішення вимог немайнового характеру.

Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що у постанові Херсонського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року не допущено арифметичної помилки, оскільки розмір витрат на правничу допомогу судом розраховано за формулою: 50 % х 53, 20 (сума задоволених вимог) / 198, 20 (сума заявлених вимог майнового характеру) = 13, 4 %, відповідно з відповідача підлягали стягненню понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 629, 80 грн

(4 700 грн х 13, 4 / 100).

За наведених обставин суд апеляційної інстанції визнав помилковим довід ОСОБА_1 , що розмір правничої допомоги мав скласти 1261, 48 грн з розрахунку 4 700, 00 грн х 26,84 %.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 22 листопада 2021 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Херсонського апеляційного суду від 25 жовтня 2021 року, справу направити до суду апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що суд апеляційної інстанції, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, мав взяти для розрахунку відсоток задоволених вимог майнового характеру, що складає 26, 84 %, натомість суд апеляційної інстанції під час визначення пропорційності задоволених вимог помилково виходив із половини задоволених позовних вимог (50 %), розрахувавши цей відсоток на рівні 13, 4 %.

На переконання заявника, відбулася підміна термінів «розмір задоволених позовних вимог» та «кількість задоволених позовних вимог», тому відсоткове співвідношення має застосовуватися саме до задоволеної частини позовних вимог майнового характеру, а не всіх заявлених вимог, тому суд апеляційної інстанції неправильно застосував вимоги статті 141 ЦПК України.

Отже, враховуючи, що розмір витрат на правничу допомогу склав 4 700, 00 грн, судом апеляційної інстанції задоволено 26, 84 % позовних вимог майнового характеру, відповідно витрати на правничу допомоги мали бути стягнуті у розмірі 1 261, 48 грн.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд дослідив касаційну скаргу з доданими документами, під час вирішення процесуального питання про відкриття касаційного провадження зробив такі висновки.

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у внесенні виправлень у рішення.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такий висновок Суд зробив з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін

(частина перша статті 12 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Отже, положеннями процесуального закону передбачено можливість після ухвалення судового рішення у справі усунути допущені в ньому помилки технічного (неюридичного) характеру - описки та очевидні арифметичні помилки.

Системне тлумачення положень вказаної статті дозволяє дійти висновку, що описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Опискою потрібно вважати помилку, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, які мають вплив на зміст судового рішення та його виконання.

Виправленню підлягають лише ті описки, що мають істотний характер. До таких належать: написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат і строків, зокрема, у резолютивній частині судового рішення, оскільки будь-яка описка має істотне значення і може ускладнити виконання рішення.

Арифметична помилка - це помилка у визначенні результату підрахунку: пропуск цифри, випадкова перестановка цифр, спотворення результату обчислення у зв`язку із використанням несправної техніки, тобто наслідок неправильності арифметичних розрахунків, арифметичних дій. Арифметична помилка може призвести до помилки у розмірі стягнутого за рішенням суду.

Отже, з метою оперативного та дієвого усунення помилок технічного (неюридичного, непроцесуального) характеру в судовому рішенні судами застосовується інструмент виправлення описок (помилок правопису, які впливають на зміст чи порядок виконання судового рішення) і очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні (переважно щодо здійснення розрахунків у контексті задоволення позовних вимог фінансового характеру).

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 910/11695/20.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 300/765/15-ц (провадження № 61-7654св20) зазначено, що «судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу. Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення. Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення».

Відповідно до усталеної судової практики вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Проте якщо неправильне визначення стягнутої суми було наслідком, наприклад, застосування закону, який не підлягав застосуванню, то відсутні підстави для виправлення арифметичних помилок (абзац перший пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Звертаючись до суду із заявою про виправлення описки у постанові Херсонського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року, ОСОБА_1 посилався на допущену судом арифметичну помилку у розрахунку стягнутих витрат на професійну правничу допомогу.

Відмовляючи у задоволенні заяви про виправлення описки, суд апеляційної інстанції встановив правильність розрахунку витрат на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимоги.

Зазначений висновок є правильним з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За правилом частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратам.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить, що витрати на професійну правничу допомогу, є витратами, що пов`язані з розглядом справи, розподіл яких здійснюється разом із судовим збором пропорційно розміру задоволених позовних.

Визначення пропорційності задоволених позовних вимоги залежить не лише від ціни позову (майнового характеру), а й інших вимог - немайнового характеру, тобто така пропорційність визначається також і за кількістю позовних вимог.

У справі № 766/502/21 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про розірвання договору та стягнення відшкодування сплачених грошових коштів та неустойку у розмірі 198, 20 грн.

Тобто, у наведеній справі заявлено одну вимогу немайнового характеру та одну - майнового.

ОСОБА_1 у судах першої та апеляційної інстанцій долучено докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 700, 00 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення неустойки, суд апеляційної інстанції ухвалив в цій частині нове рішення, яким стягнув на користь позивача неустойку у розмірі 53, 20 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 629, 80 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні позову відмовлено повністю, залишено без змін.

Здійснюючи розрахунок стягнутих на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд врахував задоволення половини позовних вимог, тобто взято за основу розрахунку 50 %.

Відповідно такий розрахунок здійснено за такими складовими 50 % х 53, 20 грн (задоволена частина вимог) / 198, 20 грн (ціна позову) = 13, 4 % (відсоток задоволених вимог). Розмір витрат на професійну правничу допомогу здійснено за таким розрахунком: 4 700, 00 грн (витрати на професійну правничу допомогу) х 13, 4 % = 629, 80 грн.

Заперечення ОСОБА_1 щодо такого арифметичного підходу для розрахунку понесених ним витрат свідчить про помилковість тлумачення статті 141 ЦПК України щодо пропорційного здійснення розподілу судових витрат, адже професійна правнича допомога надається стороні у справі в цілому, а не в частині позовних вимог, доводів на підтвердження цього касаційна скарга не містить.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви про виправлення описки у постанові Херсонського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року, перевіривши здійснений судом розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, дійшов обґрунтованого висновку, що під час ухвалення згаданого рішення не допущено арифметичної помилки.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини

(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 25 жовтня 2021 року у є очевидно необґрунтованою.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі, якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 3 частини першої статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 25 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про розірвання договору та стягнення коштів, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак