Ухвала

Іменем України

10 грудня 2021 року

місто Київ

справа № 205/4126/20

провадження № 61-19241ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царейкін Михайло Самуілович,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Лаченкової О. В., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Зозуля О. А. у червні 2020 року звернувся до суду з позовом, у якому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано тим, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_1 . На час відкриття спадщини ОСОБА_5 спадкоємців першої черги не мав, а тому право на спадкування перейшло до спадкоємців другої черги, рідних братів померлого, одним із яких є його батько ОСОБА_6 . Оскільки його батько помер до відкриття спадщини, то за правом представлення позивач має право успадкувати після померлого дядька ту частину спадщини, яка б за законом належала його батькові, якби він був живим. У межах строку на прийняття спадщини, між ним та іншими спадкоємцями за законом було досягнуто усної домовленості про те, що спадщину прийме ОСОБА_2 , який у подальшому розподілить її вартість між усіма спадкоємцями. 20 травня 2020 року позивачу стало відомо, що із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Тому 23 травня 2020 року позивач також звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тобто з незначним пропуском строку на подання такої, ураховуючи, що останнім днем для звернення до нотаріальної контори було 14 травня 2020 року. Втім, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку на її подання.

Додатково позивач зазначив, що протягом встановленого законом строку для прийняття спадщини він не мав можливості звернутися до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з огляду на запроваджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» обмеження пересування громадян.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 зазначила, що позивач зареєстрований та проживає у місці відкриття спадщини, що виключає неможливість прибуття до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини. У позовній заяві не зазначено будь-якої причини, яка може бути визнана поважною. Позивачу було відомо, що вона звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час спілкуванні позивач повідомив, що не має наміру приймати спадщину.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції зробив висновок, що позивач мав достатньо часу для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини або для направлення такої заяви засобами поштового зв`язку, чи для виклику нотаріуса до місця свого проживання, а тому наведені ним у позовній заяві причини пропуску строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є поважними, вони не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення таких дій. З моменту відкриття спадщини і до введення карантинних заходів щодо недопущення розповсюдження коронавірусної інфекції минуло 4 місяці, протягом яких позивач не мав перешкод для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2021 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття, тривалістю в один місяць з дня набрання судовим рішенням законної сили, для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача про те, що протягом останніх двох місяців, коли він ще мав право звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з карантинними обмеженнями було встановлено обмеження щодо пересування громадян, що перешкоджало йому звернутися до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіна М. С., за місцем відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки пропуск ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини пов`язаний з об`єктивним, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій з огляду на запровадження з 12 березня 2020 року карантину на території України, а також взявши до уваги той факт, що між закінченням строку для прийняття спадщини та зверненням позивача до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини минув незначний проміжок часу, суд апеляційної інстанції визнав поважними причини пропуску позивачем строку на прийняття спадщини.

Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2021 року.

Суд касаційної інстанції визнав касаційну скаргу необґрунтованою, оскільки, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції, дотримуючись таких загальних засад цивільного судочинства, як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, на підставі повної та всебічної оцінки зібраних у справі доказів, надав належну оцінку обставинам, на які позивач посилався на підтвердження поважності причин пропуску ним строку для прийняття спадщини, у взаємозв`язку з правовідносинами сторін, що склалися у цій справі, та незначному пропуску спадкоємцем такого строку, у сукупності яких дійшов обґрунтованого і справедливого висновку про наявність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , тривалістю в один місяць.

Стислий виклад позиції заявника

ОСОБА_3 у вересні 2021 року звернулася до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд постанови Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2021 року за нововиявленими обставинами.

Заява обґрунтовувалася тим, що після ухвалення рішення суду апеляційної інстанції, 17 серпня 2021 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіна М. С. їй стало відомо, що під час дії карантинних обмежень, які були встановлені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, та на сьогоднішній день, приватний нотаріус, без обмежень громадян на звернення, проводив прийом та вчиняв нотаріальні дії, виконуючи при цьому рекомендації Міністерства юстиції України.

Враховуючи підстави для задоволення позову, а саме запроваджений на всій території України карантин, на переконання заявника, відомості приватного виконавця щодо здійснення ним прийому громадян та вчинення нотаріальних дій у період карантину, без обмежень, є нововиявленою обставино.

Стислий виклад змісту рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційної суду від 27 жовтня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2021 року відмовлено.

Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи та подані ОСОБА_3 документи не є підставою для перегляду постанови Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, оскільки не можуть спростовувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби наведена обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що обставини, які, на переконання ОСОБА_3 , є нововиявленими, досліджувалися судом апеляційної інстанції під час перегляду рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2021 року, тому такі обставини не є нововиявленими у розумінні статті 361 ЦПК України.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_3 26 листопада 2021 року звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року, справу направити до суду апеляційної інстанції для подальшого розгляду.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалася тим, що судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи по суті не досліджувалося питання вчинення нотаріальних дій приватним виконавцем, зокрема здійснення прийому громадян у період карантину, тому доказ на підтвердження роботи приватного нотаріуса у період карантину, тобто у період, коли позивач у межах строку, встановленого законом, зобов`язаний був звернутися до нотаріального органу за місцем відкриття спадщини, отриманий заявником після ухвалення рішення суду апеляційної інстанції, не є новим.

На переконання заявника, такий доказ свідчить про факти, які існували на час розгляду справи, втім не були відомі.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з таких підстав.

Норми права, застосовані судом

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін

(частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам потрібно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 .. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 та гараж АДРЕСА_2 .

04 грудня 2019 року ОСОБА_3 , 21 січня 2020 року ОСОБА_2 , 20 лютого 2020 року ОСОБА_4 звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

22 травня 2020 року позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіна М. С. від 23 травня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті дядька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції врахував вимоги частини першої статті 1221 ЦК України, яка визначає правило особистого подання заяви спадкоємцем про прийняття спадщини, а також врахував карантині обмежені, що створили для позивача перешкоди звернення до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіна М. С., де відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_5 . Додатково суд апеляційної інстанції врахував незначний за тривалістю пропуск строку звернення позивача до нотаріального органу.

Оцінка доводів касаційної скарги

На переконання заявника ОСОБА_3 , нововиявленою обставиною є відомості приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіна М. С. про те, що він з березня 2020 року і до теперішнього часу (серпень 2021 року) здійснював прийом громадян, вчиняв нотаріальні дії.

Верховний Суд в оцінці наведених доводів врахував те, що судом апеляційної інстанції досліджувалося питання наявності перешкод звернення позивачем ОСОБА_1 до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у період запровадження на всій території України карантину.

Тож здійснення прийому громадян та вчинення нотаріальних дій приватним нотаріусом у період карантину не свідчить про можливість позивача прибути до нотаріального органу, яким відкрита спадкова справа.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, обґрунтовано зазначив, що наведена ОСОБА_3 обставина не є такою, яка могла вплинути на висновки суду під час ухвалення рішення таким чином, що якби така обставини була відома, то зміст судового рішення був би іншим.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2021 року, врахував вплив запровадженого на всій території України карантину на суспільні інтереси громадян в цілому, врахував, що такі обмеження створюють певні перешкоди для реалізації особами їх прав, зокрема для користування громадським транспортом, обмеження руху такого транспорту, що зумовлює тимчасову неможливість прибуття у відповідне місце призначення.

Наведе дає підстави для висновку, що обставина про вчинення приватним нотаріусом без обмежень нотаріальних дій у період карантину не є такою, що має правове значення для правильного вирішення спору, оскільки у цій справі (№ 205/4126/20) правове значення має (і цьому надана оцінка судом апеляційної інстанції) те, що запроваджені карантині обмеження вплинули певним чином на можливість реалізації позивачем права на звернення до нотаріуса, зокрема щодо прибуття до приватного нотаріуса, яким відкрита спадкова справа.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи ОСОБА_3 щодо наявності нововиявлених обставин, зробив правильний висновок, що доводи ОСОБА_3 із посиланням на довідку приватного нотаріуса від 17 серпня 2021 року, не є нововиявленою для справи обставиною та не може слугувати підставою для перегляду судового рішення.

Отже, суд апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали правильно зазначив про відсутність такої обов`язкової ознаки для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, як наявність нових обставин, істотних для справи.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду апеляційної інстанції, апеляційний суд правильно виходив з того, що наведені заявником підстави та обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України і не можуть бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені в скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись пунктом 3 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року за заявою ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царейкін Михайло Самуілович, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак