ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/4389/19 Головуючий суддя І інстанції Калмикова Л. К.
Провадження № 22-ц/818/5001/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із трудових правовідносин, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Будсервіс» на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 травня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Будсервіс» про стягнення заборгованості виплат з відрядження,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Будсервіс» про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми виплат на відрядження у розмірі 474 313,13 гривень.

Позов мотивовано тим, що 24 листопада 2018 року він уклав строковий трудовий договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно інвестиційна компанія «Будсервіс» для виконання робіт по реконструкції 2-х енергоблоків теплоелектростанції «АL-НІSWA» у м. Аден Республіки Ємен на посаді інженера-енергетика за межами України.

Відповідно до умов даного трудового договору він зобов`язувався виконувати роботу, яка визначається займаною посадою, а Відповідач зобов`язувався виплачувати йому винагороду за виконану роботу і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством, та угодою сторін. За виконання повного місячного обсягу робіт (встановленого технічним керівником проекту) йому встановлювалася винагорода. яка складається з окладу та добових.

10.07.2018р. дія трудового договору була припинена та 05.08. 2019 року він був звільнений за згодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записами у його трудовій книжці.

За час його знаходження у трудових відносинах з відповідачем, відповідно до умов трудового договору з боку останнього йому повинні були здійснюватися виплати на відрядження щомісячно у розмірі, еквівалентному 2 500 доларів США. Крім того, через перевищення норм тривалості роботи в місяць (200 чоловікогодин) згідно наказу ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Будсервіс» від 25 жовтня 2018 року № 311-К, який вступив в силу з 04 серпня 2018 року, за формулою - місячний оклад поділити на 200 чоловікогодин та помножити на фактично відпрацьовані чоловікогодини, йому була встановлена доплата до виплат на відрядження у розмірі, еквівалентному 500 доларів США кожного місяця. Таким чином, його щомісячні виплати на відрядження становили розмір, еквівалентний 3000 доларів США.

У листопаді 2018 року за неповний відпрацьований місяць він заробив еквівалент 576 доларів США, з грудня 2018 року по червень 2019 року щомісячно еквівалент 3000 доларів США, за неповний відпрацьований липень 2019 року - еквівалент 862 доларів США. Всього за період з 24 листопада 2018 року по 10 липня 2019 року розмір його виплат на відрядження склали суму, еквівалентну 22 438 доларів США, що підтверджується довідкою, підписаною генеральним директором та головним бухгалтером відповідача.

Згідно діючого на день подання до суду позовної заяви офіційного курсу НБУ 2479, 8021 гривень за 100 доларів США, сума в еквіваленті 22 438 доларів США складає 556 417 ( п`ятсот п`ятдесят шість тисяч чотириста сімнадцять) гривня 52 копійки.

В період з 24.11.2018 по 10.07.2019 в рахунок оплати на відрядження позивачу було сплачено: 24.11.2018 300 доларів США; 08.07.19 200 доларів США, а всього 500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на день подання позову (2479, 8021 гривень за 100 доларів СШ) становило 12 399 гривень. Крім цього, він отримав на банківську картку грошові кошти у розмірі 48 710,45 грн. Таким чином, станом на 10.07.2019 р. залишок боргу, що підлягав виплаті позивачу, становив еквівалент 20 128 доларів США, виплата яких, з боку відповідача в особі генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Будсервіс» гарантувалась в термін до 30.09.2019р.

Однак із вказаної гарантованої суми відповідач на банківську картку позивача двома платежами сплатив лише кошти у загальному розмірі 20 994,94 грн.

Тобто на момент звільнення ОСОБА_1 отримав в рахунок оплати на відрядження суму лише у розмірі 82 104,39 гривень. (12 399 + 48 710,45 + 20 994,94).

Таким чином, з урахуванням курсу НБУ на день подання позову (2479, 8021 гривень за 100 доларів СШ) заборгованість відповідача перед ним з виплат на відрядження складає 474 313 (чотириста сімдесят чотири тисячі триста тринадцять) гривень 13 копійок (556 417,52 гривень мінус 82 104,39 гривень), яку і прохає стягнути.

Рішенням Дергачівського районного суду м. Харкова від 18 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Будівельно -інвестиційна компанія «Будсервіс» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену суму виплат з відрядження у розмірі 474 313.13 грн. за період з 24 листопада 2018 року по 10 липня 2019 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно -інвестиційна компанія «Будсервіс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4774.00 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «БІК «Будсервіс» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Скарга мотивована тим, що позивач при звільненні відмовився від надання і підписання звіту, без перевірки та затвердження звіту наданий суду звіт не був належним доказом.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, за відсутності представника відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «»Будівельно-інвестиційна компанія «Будсервіс» нарахувало, проте не виплатило суми виплат на відрядження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 листопада 2018 року ОСОБА_1 уклав трудовий договір з відповідачем та був прийнятий на роботу в ТОВ «Будівельно інвестиційна компанія «Будсервіс» на посаду інженера-енергетика, та згідно витягу з наказу №316-К від 23.10.2018 був відряджений з 24.10.2018 р. для виконання робіт по реконструкції 2-х енергоблоків теплоелектростанції «АL-НІSWA» у м. Аден Республіки Ємен.

Після повернення з відрядження, згідно витягу з наказу №391-К від 05 серпня 2019 року, позивач був звільнений за згодою сторін, згідно ст. З6 п.1КЗпП України, що підтверджується записами у його трудовій книжці.

За час знаходження позивача у трудових відносинах з відповідачем, відповідно до умов трудового договору, відповідач зобов`язувався виплачувати позивачу винагороду за виконану роботу у розмірі, еквівалентному 2 500 доларів США. Місячна винагорода складалася з посадового окладу та добових. Крім того, через перевищення норм тривалості роботи в місяць (200 чоловікогодин) згідно наказу відповідача від 25 жовтня 2018 року № 311-К, який вступив в силу з 04 серпня 2018 року, за формулою - місячний оклад поділити на 200 чоловікогодин та помножити на фактично відпрацьовані чоловікогодини, позивачу була встановлена доплата до виплат на відрядження у розмірі, еквівалентному 500 доларів США кожного місяця. Таким чином, щомісячні виплати на відрядження позивачу становили розмір, еквівалентний 3000 доларів США, що підтверджується довідкою, підписаною генеральним директором та головним бухгалтером відповідача.

При звільненні позивачу не в повному обсязі були сплачені кошти, які він заробив під час перебування в закордонному відрядженні, незважаючи на те, що генеральний директор ТОВ «БІК «Будсервіс» письмово гарантував виплатити позивачу грошові кошти у розмірі 20 128,00 доларів США, які він заробив під час перебування в закордонному відрядженні, в термін до 30 вересня 2019 року.

Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Верховний Суд у постанові №134/1781-16ц від 05.12.2018р. дійшов висновку, що аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, а отже при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП відповідальність.

Відповідно до ст.121 КЗпП працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій, у зв`язку зі службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлених законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада). Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що кошти на службові відрядження віднесено до інших гарантій і компенсацій і вони не входять в структуру заробітної плати та не відносяться до фонду оплати праці.

Разом з тим, слід звернути увагу, що передбачена ч.1 ст.121 КЗпП законодавча гарантія на відшкодування витрат працівника у зв`язку із службовим відрядженням покладає на роботодавця обов`язок здійснити виплату компенсації таких витрат (добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення) працівнику в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Отже суми компенсації витрат на відрядження є коштами належними працівникові від підприємства і у разі звільнення працівника мають бути виплачені в порядку і строки, передбачені ст.116 КЗпП. За таких обставин доводи відповідача, що на відшкодування витрат пов`язаних з відрядженням працівника не розповсюджуються гарантії, передбачені ст.ст.116, 117 КЗпП є необґрунтованими, а вирішення питання щодо відношення витрат на відрядження до структури заробітної плати не має правового значення для правильності вирішення спору між сторонами.

Як свідчать матеріали справи, у листопаді 2018 року за неповний відпрацьований місяць позивач заробив еквівалент 576 доларів США, з грудня 2018 року по червень 2019 року щомісячно еквівалент 3000 доларів США, та за неповний відпрацьований липень 2019 року - еквівалент 862 доларів США.

Всього за період з 24.11.2018 року по 10.07.2019 року розмір нарахованих сум на відрядження склав суму еквівалентну 22 438 доларів США, з цієї суми в рахунок оплати на відрядження позивачу було сплачено: 24.11.2018 300 доларів США; 08.07.19 200 доларів США, а всього 500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на день подання позову (2479, 8021 гривень за 100 доларів СШ) становило 12 399 гривень., також в цей період позивач отримав на банківську картку двома платежами (20 710,45 грн. та 28 000,00 грн.) грошові кошти у розмірі 48 710,45 грн. Проведення даних виплат підтверджується довідкою, підписаною генеральним директором та головним бухгалтером відповідача.

Таким чином, згідно даної довідки, станом на 10.07.2019 р. залишок боргу, що підлягав виплаті позивачу, становив еквівалент 20 128 доларів США, виплата яких, з боку відповідача в особі генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Будсервіс» гарантувалась в термін до 30.09.2019р.

Однак із вказаної гарантованої відповідачем суми, позивачу було сплачено лише кошти у загальному розмірі 20 994,94 грн.

Тобто на момент звільнення ОСОБА_1 отримав в рахунок оплати на відрядження суму винагороди лише у розмірі 82 104,39 гривень. (12 399 + 48 710,45 + 20 994,94).

Таким чином, з урахуванням курсу НБУ на день подання позову ( 2479, 8021 гривень за 100 доларів США) заборгованість відповідача перед ОСОБА_1 з виплат на відрядження складає 474 313 грн 13 коп. (556 417,52 гривень мінус 82 104,39 гривень).

Окрім цього, матеріали справи містять копію довідки, відповідно до якої Генеральний директор ТОВ «БІК «Будсервіс» Чоботок О.І. зобов`язується виплатити ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 20128 доларів США, які він заробив під час перебування в закордонному відрядження в термін до 30 вересня 2019 року.

Матеріали справи не містять даних про те, що підприємством виплачено суму заборгованості ОСОБА_1 .

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що у позивача був обов`язок скласти звіт для отримання виплат з відрядження колегія суддів відхиляє, оскільки умовами трудового договору не передбачено такого обов`язку для позивача як складання звіту. Матеріали справи свідчать про те, що кошторис витрат позивачу не затверджувався, авансування коштами позивача для відрядження не відбувалося, тому вимоги відповідача до позивача скласти звіт про витрачення отриманих для відрядження коштів є безпідставними.

Отже, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що відповідачем не здійснено повного розрахунку з позивачем в частині відшкодування витрат на відрядження з моменту звільнення останнього і по теперішній час, у зв`язку з чим відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 474313,13грн, яка і підлягає стягненню.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, належним чином мотивував свої висновки та застосування відповідних норм права, а доводи скарги не знайшли свого підтвердження.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Будсервіс» залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 08 грудня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії А.В.Котелевець.

О.М.Хорошевський.