САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/695/21
Провадження №2/726/210/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2021 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Проскурняка І. Г., за участю секретаря судових засідань Богонос Г. Й., представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Пригор В. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою до відповідача ОСОБА_3 .

В позові посилається на те, що на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки ВКО №038294, реєстр №4889 від 09 червня 2008 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №348222, виданого 12 серпня 2008 року, їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0789 га під номером АДРЕСА_1 , кадастровий номер :46:003:0097 в садівничому товаристві «Віраж» за адресою АДРЕСА_2 .

За договором дарування від 08 жовтня 2004 року та державного акту серії ЯД №122213 на право власності на земельну ділянку, рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 26 травня 1998 року №113/3, зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів за №8 від 26 лютого 2007 року, ОСОБА_3 належить земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,0558 га., що є її сусідом та їхні земельні ділянки № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 в садівничому товаристві «Віраж» є суміжними. Дана обставина встановлена рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 27.12.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 06.02.2013 року.

Межі земельних ділянок були закріплені межовими знаками і здані на зберігання власниками земельних ділянок, про що свідчить акти погодження і встановлення меж в натурі від 11.03.1998 року.

На час придбання позивачкою земельної ділянки № НОМЕР_2 в садівничому товаристві «Віраж» на ній вже було збудовано садовий будинок і у відповідача на сусідній ділянці було також збудований садовий будинок. Проте в порушення вимог чинного законодавства ОСОБА_3 почав здійснювати реконструкцію та прибудову до будинку, однак не погоджував з нею питання про здійснення прибудови та частину прибудови звів на її земельній ділянці. Зазначена обставина стверджується відповіддю Державної інспекції сільського господарства в Чернівецькій області від 06.02.2015 року.

Цільове призначення земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 для ведення садівництва. Однак попередня власниця ділянки ОСОБА_4 , яка є матір`ю нинішнього власника ділянки ОСОБА_3 , здійснила будівництво капітальної будівлі житлового будинку.

Факт самочинного будівництва та захоплення частини земельної ділянки ОСОБА_2 , підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 04.02.2015 року, адресованим ОСОБА_2 , листом держаної інспекції сільського господарства у Чернівецькій області та письмовими поясненнями державної інспекції сільського господарства в Чернівецькій області, а також висновком комісійної земельно технічної експертизи та будівельно технічної експертизи №123/124/20-29 від 30.11.2020 року.

Спір, щодо звільнення земельної ділянки був предметом цивільної справи та згідно рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 16 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи Державна інспекція сільського господарства Чернівецької області, інспекція державного архітектурного будівельного контролю Чернівецької області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено та зобов`язано ОСОБА_3 звільнити зайняту частину земельної ділянки плошею 0,0028 га під номером АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 31 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, а саме рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 16.10.2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власності скасовано. Ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 16 жовтня 2015 року в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення її частини залишено без змін. Рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою мотивоване тим, що ОСОБА_2 не доведено заявлені позовні вимоги, оскільки останньою не надано доказів встановлення меж та закріплення межовими знаками. У частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення її частини суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 30.01.2018 року касаційна скарга ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 задоволена частина рішення апеляційного суду Чернівецької області від 31.06.2016 року скасовано, а дана справа передана на новий розгляд, при новому розгляді постановою апеляційного суду Чернівецької області від 06.09.2018 року апеляційна скарга задоволена частково. Рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 16.10.2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 скасовано і в позові відмовлено.

З метою досудового врегулювання спору вона зверталася з листом до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області та Інспекцію державного архітектурно будівельного контролю Чернівецької міської ради, однак реальних дій стосовно самочинно захопленої земельної ділянки та вжиття заходів до забудовника вжито не було. Окрім того, позивач двічі через приватного нотаріуса Лірниченко Н.М, передала заяву відповідачу з пропозицією звільнити частину зайнятої ним земельної ділянки, однак жодних дій ним вчинено не було.

Згідно висновку експертів Чернівецького відділення Київського науково- дослідного інституту судових експертних №123/124/20-29 від 30.11.2020 року, будинок з прибудовами АДРЕСА_2 займає 0.0028 га площі земельної ділянки АДРЕСА_2 . Кут основної частини будинку АДРЕСА_3 . Можливий спосіб усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою АДРЕСА_1 з урахуванням розміщення будівель у відповідності із будівельними нормами вимога п.6.1.41 ДБН БЛ.2-12:2019 - реконструкція основної частини будинку АДРЕСА_4 з переміщенням несучих стін.

Просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_2 земельною ділянкою АДРЕСА_2 у спосіб демонтажу будівельних конструкцій прибудов, здійснених відповідачем ОСОБА_3 та приведення розташування стіни його будівлі на земельній ділянці АДРЕСА_4 на відстань не менше 1 метра до межі їх земельних ділянок, шляхом розміщення будівель у відповідність із будівельними нормами вимога п.6.1.41 ДБН БЛ.2-12:2019 «Планування та забудова територій».

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь сплачений судовий збір у сумі 1926 гривень, витрат на проведення експертизи у розмірі 7 845 гривень 12 копійок, витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 гривень, витрат на послуги нотаріуса у сумі 1550 гривень.

Позивач до суду не з`явилася, однак її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні надала суду заяву про збільшення позовних вимог та просила усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_2 земельною ділянкою АДРЕСА_5 у спосіб скасування запису від 16.01.2021 року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості з реєстраційним номером 101, індексний номер 56183905 за ОСОБА_3 .

Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що заперечує проти задоволення позовних вимог та надала суду письмові пояснення. В яких зазначила, що мати відповідача ОСОБА_7 фактично володіла та користувалася земельної ділянкою АДРЕСА_4 і на ній вже було розпочато будівництво будинку, з того часу площа забудови не змінювалася. Про те, що на сусідній земельній ділянці стоїть будинок і позивач в момент купівлі продажу земельної ділянки та її колишній власник знали та жодної претензії не заявляли. Межі розміщення були погодженні у 1998 році сусідами. Те, що межі земельних ділянок не співпадають, невідповідність фактичних меж є з кадастровими межами, відповідно до Державних актів є причиною помилки проектно- геодезичної організації, при приватизації земельних ділянок, при внесені відомостей до Державного земельного кадастру і визначені координат поворотних точок, земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 . З цієї причини кадастрові межі землеволодінь позивача та відповідача мають зміщення в бік обох земельних ділянок, однак систематична помилка виникла не з вини відповідача.

Зазначає, що позивачка набула права власності на земельну ділянку на підставі цивільно правового договору, що свідчить про те, що відповідна земельна ділянка була сформована, оформлена та приватизована колишнім власникам землеволодіння №29. Спірна межа між землеволодінням №29 та №30 були визначені та погоджені суміжними землевласниками до того, як позивач набула права власності на відповідну земельну ділянку.

На даний час житловий будинок АДРЕСА_4 відповідно до технічного паспорта виданого Чернівецьким МБТІ, Декларації про готовність о`бєкта нерухомості до експлуатації та витягу про реєстрацію права власності - житловий будинок АДРЕСА_4 є цілісним об`єктом нерухомого майна, загальною площею 176,40 кв.м., житловою 94,00 кв.м. і розташовується на земельній ділянці з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яке було змінено на підставі рішення сесії Чернівецької міської ради від 23.11.2020 року №2501.

Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Згідно договору купівлі продажу земельної ділянки ВКО №038294, реєстр №4889 від 09 червня 2008 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №348222, виданого 12 серпня 2008 року встановлено, що

земельна ділянка площею 0,0789 га. під номером АДРЕСА_1 , кадастровий номер :46:003:0097 в садівничому товаристві «Віраж» за адресою АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.9-10).

Державним актом про право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 348222 встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0789 га., кадастровий номер :46:003:0097 в садівничому товаристві «Віраж» за адресю АДРЕСА_2 (а.с.11).

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 27.12.2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування державних актів на земельну ділянку - відмовлено, та ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 06.02.2013 року - залишено без змін (а.с. 12-20).

Відповідно до актів погодження і встановлення меж в натурі від 11.03.1998 року встановлено, що межі земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 були закріплені межовими знаками і здані на зберігання власниками земельних ділянок (а.с.23,24).

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 04.02.2015 року Державної інспекції сільського господарства в Чернівецькій області встановлено, що ОСОБА_3 здійснено будівництво житлового будинку, та частина нерухомості збудована на приватній земельній ділянці АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 (а.с.25-26).

Згідно висновку експертів Чернівецького відділення Київського науково- дослідного інституту судових експертних №123/124/20-29 від 30.11.2020 року, будинок з прибудовами АДРЕСА_4 займає 0.0028 га площі земельної ділянки АДРЕСА_2 , що підтверджує факт самочинного будівництва та захоплення ОСОБА_3 частини земельної ділянки ОСОБА_2 (а.с. 29-38).

Свідоцтвом приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Лірниченко Н.М. від 16.09.2020 року підтверджується, що ОСОБА_2 запропонувала ОСОБА_3 в позасудовий спосіб вирішити питання про звільнення зайнятої ним частини її земельної ділянки під номером АДРЕСА_2 , кадастровий номер :46:003:0097 (а.с.62).

Витягом із рішення Чернівецької міської ради від 23.11.2020 року №2501 затверджено ОСОБА_3 , проект землеустрою зі зміни цільового призначення земельної ділянки за адресою завулок АДРЕСА_6 , площею 0,0558 га. (кадастровий номер :46:003:0081) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок власної земельної ділянки № НОМЕР_1 в садівничому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_2 , для індивідуального садівництва (а.с.143-144).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.01.2021 року про державну реєстрацію права власності на не рухоме майно житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості з реєстраційним номером 101, індексний номер 56183905 зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.157).

Із ситуаційного плану земельних ділянок ОСОБА_8 і. та ОСОБА_3 , які знаходяться у їх приватній власності та розташовані в садівничому товаристві «Віраж» в АДРЕСА_2 вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_7 , який належить ОСОБА_3 знаходиться в притул до огорожі земельної ділянки № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_2 .

Згідно ч. 1ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ст. 393 ЦК України Правовий акт органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норма і правил.

Частиною 7 цієї ж норми передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частиною четвертою та сьомою статі 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає знесенню, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво, власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку, самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотними порушеннями будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Знесення нерухомості, збудованої з істотними відхиленнями від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту),є допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову не рухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила ( здійснює) будівництво, відмовилася від такої перебудови.

Судом встановлено, що частина спірного самочинного збудованого садового будинку знаходиться на земельній ділянці АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_2 . Факт самочинного будівництва відповідачем та зайняття ним частини земельної ділянки ОСОБА_2 підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 04.02.2015 року, листом державної інспекції сільського господарства у Чернівецькій області та письмовими поясненнями державної інспекції сільського господарства у Чернівецькій області. Наявними у матеріалах справи письмовими доказами доведено, що будівля відповідача є самочинною. Висновком експертів №123/124/20-29 від 30.11.2020 року встановлено, що демонтаж будівельних конструкцій прибудов не впливає на конструктивну схему та на несучу спроможність частини будинку. Враховуючи те, що позивач вживала всіх необхідних заходів для досудового врегулювання даного спору, а в інший спосіб усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою не представляється можливим, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Суд не бере до уваги пояснення представника відповідача про те, що мати відповідача ОСОБА_7 фактично володіла та користувалася земельною ділянкою АДРЕСА_4 і на ній вже було розпочато будівництво будинку, з того часу площа забудови не змінювалася, оскільки як вбачається з висновку експертів №123/124/20-29 від 30.11.2020 року та фото таблиці доданої до нього, відповідачем була здійснена прибудова до основної частини будинку, яка виходить за межі його земельної ділянки.

Щодо позовної вимоги про скасування запису від 16.01.2021 року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості з реєстраційним номером 101, індексний номер 56183905 за ОСОБА_3 .

Частиною 1 та ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», передбачено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно є обов`язковою. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», у разі скасування, на підставі рішення суду, рішення про державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення даної позовної вимоги, адже реєстрація права власності на майно ОСОБА_3 суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки частина будинку по завулку ОСОБА_9 , 7 збудована на земельній ділянці, яка належить позивачу.

Представник відповідача звертає увагу суду, на те що перша і найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь яке втручання державної влади у безперешкодне користування своїм майном повинно бути законним: друге речення першого абзацу дозволяє позбавлення майна тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення дотриманням законів.

Проте згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Втручання не повинно завдавати значної шкоди володільцю майна. Для цього держава повинна дотримуватись певного балансу при втручанні у право особи на мирне володіння майном та надавати відповідну компенсацію, оскільки останній починає нести певні збитки у разі втручання. Для цього втручання повинно здійснюватися з розумним співвідношенням та з обґрунтованою пропорційністю.

Однак, суд не вбачає порушення права закріпленого в статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на безперешкодне користування своїм майном, оскільки відповідач ОСОБА_3 достовірно знаючи про наявний спір щодо зазначеного майна, свідомо вчинив дії по зміні цільового призначення земельної ділянки та реєстрації права власності на будиковолодіння, а отже є недобросовісним набувачем.

Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Отже, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути сплачені судові витрати з відповідача, а саме судовий збір у розмірі 1926 гривень, який складається із 908,00 гривень за подання позовної заяви про усунення перешкод у користуванні власністю, 908,00 гривень за подання заяви про збільшення позовних вимог та 110 гривень за подання заяви про забезпечення позову.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з проведенням експертизи. Дослідивши рахунок Київського науково дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №2236 від 24.09.2020 року що підтверджує здійснення позивачем оплати за проведення експертизи №123/12420-29 тому позовну вимогу про стягнення з відповідача витрат понесених для проведення експертизи в розмірі 7 845 гривень 12 копійок.

Довідкою приватного нотаріуса Лірниченко Н.М. від 16.09.2020 року №110/01-16/2020 підтверджено проведення оплати позивачем в розмірі 1 550 гривень витрати на послуги нотаріуса у здійсненні досудового врегулювання спору з відповідачем в межах вказаної цивільної справи, тому слід стягнути витрати на послуги нотаріуса з відповідача у розмірі 1550 гривень на підставі ст. 133 ЦПК України.

Отже на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1926 гривень, витрат понесених на проведення експертизи в розмірі 7845,12 гривень та витрат на послуги нотаріуса в розмірі 1550 гривень слід стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

Керуючись, ст.ст.12,13,81,89,133, 137, 141,263-265 ЦПК України, ст.ст. 9, 10, 109, 116, 157 ЖК України, ст. 311, 317, 321, 391 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_2 земельною ділянкою АДРЕСА_2 у спосіб демонтажу будівельних конструкцій прибудов, здійснених відповідачем ОСОБА_3 та приведення розташування стіни його будівлі на земельній ділянці АДРЕСА_4 на відстань не менше 1 метра до межі їх земельних ділянок, шляхом розміщення будівель у відповідність із будівельними нормами вимога п.6.1.41 ДБН БЛ.2-12:2019 «Планування та забудова територій».

Усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_2 земельною ділянкою АДРЕСА_5 у спосіб скасування запису від 16.01.2021 року про державну реєстрацію права власності на не рухоме майно житловий будинок по завулку АДРЕСА_6 , з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості з реєстраційним номером 101, індексний номер 56183905 за ОСОБА_3 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 1926 гривень.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 витрати на проведення експертизи у розмірі 7 845 гривень 12 копійок.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 витрати на послуги нотаріуса у сумі 1550 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя І. Г. Проскурняк