Справа № 467/1089/20
Провадження № 2/486/174/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі: головуючого - судді Волкової О.І.

при секретарі - Новік Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет», (далі-ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет») звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 червня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» та ОСОБА_1 був укладений договір позики №1182787 в електронній формі, відповідно до якого позикодавець надав позичальнику позику у сумі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності зі сплатою процентів за користування позикою 0,01 відсоток річних від суми позики строком до 03 липня 2017 року на 10 днів та зі сплатою комісії.

Умови обслуговування рахунків фізичної особи визначені у «Правилах про порядок надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту» Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет».

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором, однак відповідач всупереч чинному законодавству та умов договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед позивачем не виконав, внаслідок чого станом на 01 вересня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 149 757,42 грн., з яких: 3000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 128 621,36 грн. заборгованість по комісії; 11 754,68 грн. заборгованість по рахунку інфляції; 6 381,38 грн. заборгованість 3 % річних, яку позивач просить стягнути із відповідача, а також судові витрати.

В судове засідання представники позивача не з`явилися, згідно з клопотанням, яке міститься в позовній заяві, просить справу розглянути за його відсутності, а також не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, відповідно до поштового повідомлення, що містяться в матеріалах справи. Відповідач також викликався до суду оголошенням на веб-сайті суду.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини, а також відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що 24 червня 2017 року між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №1182787 в електронній формі.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2.1. вказаного договору, позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 3000 грн. строком на 10 днів до 03 липня 2017 року включно, а позичальник зобов`язався повернути позику, сплатити проценти та всі інші платежі за користування кредитом.

Пунктом 4.2.2.1 договору передбачено, що за обслуговування кредитної заборгованості позичальник щомісячно сплачує комісію у розмірі 50 % від суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи із загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати укладення цього договору та сплачується позичальником при погашенні позики, або 100 % від суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи із загального періоду нарахування, який становить кожні 30 днів з дати невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань повністю або частково та сплачується до моменту погашення заборгованості в повному обсязі.

Відповідно до відомостей ТОВ ФК «Вей Фор Пей», відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн., який був перерахований на картковий рахунок відповідача 25 червня 2017 року. Листом ТОВ ФК «Вей Фор Пей» підтверджено успішне зарахування вказаних коштів на відповідний картковий рахунок.

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором №1182787 вбачається, що станом на 01 вересня 2020 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 149 757,42 грн., з яких: 3000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 128 621,36 грн. заборгованість по комісії; 11 754,68 грн. заборгованість по рахунку інфляції; 6 381,38 грн. заборгованість 3 % річних.

Проценти за користування позикою нараховуються відповідно до п. 2.2.4. Договору, а детальний розпис сукупної вартості позики зазначено в Графіку розрахунків, який є частиною Договору.

Відповідно до графіку розрахунків до договору позики, сума позики склала 3000 грн., термін платежу - 10 днів, сума до сплати процентів 555,61 грн., сукупна вартість позики 3 555,61 грн.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч.1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч.1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Нормою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу.

Згідно пункту 8.1. договору позики, невід`ємною частиною Договору є Правила про порядок надання коштів у позику ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет».

Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті позикодавця.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за тілом позики, суд виходить із того, що в позові ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» просить стягнути заборгованість по тілу позики в розмірі 3000,00 грн., які були перераховані на картку ОСОБА_1 25 червня 2017 року.

З урахуванням того, що у справі відсутні заперечення відповідача щодо факту отримання позики у позивача, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість по тілу позики станом на 01.09.2020 року в розмірі 3000,00 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позову в частині стягнення заборгованості комісії суд виходить із наступного.

Відповідно до п.п. 4.2.2.1., 4.2.2.2. позичальник зобов`язаний сплати комісію 50 % від суми позики - щомісячно з дати укладання цього Договору та сплачується позичальником при погашенні позики ; 100 % від суми позики - щомісячно з дати невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань та сплачується до моменту погашення власної заборгованості.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по комісії в сумі 122353 грн. 90 коп., а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення за ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. ст. 524, 533 - 535, 625 ЦК України грошовим є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 24.10. 2011 року у справі № 6-38цс11, від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17.10.2011 року у справі № 6-42цс11) та нараховуються незалежно від вини боржника (постанова Верховного Суду України від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11).

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2.1. вказаного договору, позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути позику, сплатити проценти та всі інші платежі за користування кредитом.

Пунктом 2.2.4 договору встановлено, що позика надається строком на 10 днів до 03.07.2017 року включно.

Відповідно до графіку розрахунків до договору позики, сума позики склала 3000 грн., термін платежу - 10 днів, сума до сплати процентів 803,56 грн., сукупна вартість позики 3803,56 грн.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про те, що відповідачем порушені строки погашення позики, які встановлені договором, тобто, боржник прострочив виконання грошового зобов`язання, позивач має право на отримання від відповідача трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат.

Згідно позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 6 381,38 грн.

Суд зазначає, що сума заборгованості, яка враховується для розрахунку 3 % річних повинна становити 3000,00 грн.

Розмір трьох відсотків річних розраховується за формулою:

Відсотки = Сума боргу х Процентна ставка / 100% / 365 днів х Д ,де Сума боргу - Сума заборгованості (3000 грн.), ПС - процентна ставка 3% річних, Д - Кількість днів прострочення (1157 дні з 03.07.2017 по 01.09.2020 року - дата зазначена позивачем).

Розрахунок 3% річних: 3000 х 3 % : 100 : 365 х 1157 = 285,28 грн.

Тобто, з відповідача на користь позивача за прострочення погашення позики підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 285,28 грн., у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Згідно позовних вимог позивач просить стягнути інфляційні збитки у розмірі 11 754,68 грн.

Суд зазначає, що сума заборгованості, яка враховується для розрахунку інфляційних втрат повинна становити 3000,00 грн.

Помісячний індекс інфляції починаючи з 03.07.2017 року по 01.09.2020 року включно складає 100,20; 99,9; 102,0; 101,2; 100,9; 101,0; 101, 5; 100,9 ; 101,1 ; 100,8 ; 100,0 ; 100,0 ; 99,3 ;100,0 ; 101,9 ; 101,7 ; 101,4 ; 100,8; 101,0 ; 100,5 ; 100,9 ; 101,0 ; 100,7 ; 99,5 ; 99,4 ; 99,7 ; 100,7 ; 100,7 ; 100,1; 99.8; 100,2; 99,7; 100,8; 100,8; 100,3; 100,2; 99,4; 99,8;

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці, тобто мала місце дефляція.

Розмір інфляційних збитків розраховується за формулою: інфляційні збитки = Сума боргу х сукупній індекс інфляції / 100% - сума боргу,де Сума боргу - Сума заборгованості (3000,00 грн.), сукупний індекс інфляції: сукупний індекс інфляції за період з 03.07.2017 року по 01.09.2020 рік включно, який отримується шляхом перемноження щомісячних індексів інфляції між собою за вказаний період, при цьому, кожне перемноження щомісячних індексів інфляції ділиться на 100 %.

Розрахунок інфляційних збитків: 3000 х 121,72 : 100 - 3000 = 651,63 гривень.

Тобто, з відповідача на користь позивача за прострочення погашення позики підлягає стягненню інфляційні втрати у розмірі 651,63 грн. у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Посилання позивача на те, що незважаючи на визначений сторонами строк дії договору 10 днів, цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, - не приймаються до уваги з огляду на таке.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У цій справі сторони погодили строк дії договору позики 10 днів. А також погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за кредитним договором у розмірі станом на 01 вересня 2020 року у розмірі 3936,91 грн., з яких:

-3000 грн. заборгованість за тілом позики,

- 651,63 грн. інфляційні втрати за ст. 625 ЦК України;

- 285,28 грн. 3 % річних за ст. 625 ЦК України.

Ураховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 59,08 грн. (сума, заявлена позивачем до стягнення 149 757,42 грн.; сума, яку має бути стягнуто за рішенням суду - 3 936,91 грн.; позов задоволено на 2,63%).

Керуючисьст.ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПКУкраїни,суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» (, місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 16) заборгованість у розмірі 3 936,91 гривень.

У решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» (, місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 16) судовий збір у розмірі 59,08 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області.