Справа № 308/5527/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - Зарева Н.І., за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , до

Ужгородської міської ради, , адреса: м. Ужгород, пл. Поштова, 3,

про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Ужгородської міської ради про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва, а саме реконструйовані торгові приміщення площею 58,9 м.кв., розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що протягом 2019-2020 років на орендованій земельній ділянці на підставі паспорту прив`язки торгового приміщення та ескізного проекту, нею було здійснено реконструкцію торгового приміщення без отримання відповідного на те дозволу.

Після завершення будівництва був виготовлений технічний паспорт з відміткою про проведене технічне обстеження, згідно якого встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. 16.09.2019 отримала містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва «Реконструкція торгової будівлі» №129/03-04/19 по АДРЕСА_2 .

Вказує, що права інших осіб будівництвом об`єкту порушені не були, ніяких заяв, претензій та скарг щодо будівництва не надходило, на підтвердження чого надала звіт про оцінку об`єкта, технічний паспорт на торгові приміщення, договір купівлі - продажу земельної ділянки та звіт про проведення технічного обстеження.

З питанням прийняття об`єкту до експлуатації та оформленням права власності вона зверталась до відділу ДАБІ Ужгородської міської ради з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, однак листом від 25.03.21 за № 244/15.02-03 їй надали роз`яснення про неможливість прийняття в експлуатацію об`єкту та пояснили, що вказані дії можливо вчинити лише згідно «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» затвердженого постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 шляхом реєстрації декларацій встановленої форми.

Однак, зазначений Порядок не передбачає введення в експлуатацію будівель, які збудовані самочинно, тому вирішення вказаного питання можливе лише після визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва в судовому порядку згідно ст. 376 ЦПК України. Іншим чином позивачка реалізувати свої законні права та інтереси можливості не має.

Двадцять першого вересня 2021 року представником Ужгородської міської ради до суду подано відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливо лише у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Наведене узгоджується з позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 по справі № 6-159цс15 та Постанові Верховного Суду України від 19.03.2018 у справі № 2-4435/2008.

Так, ОСОБА_1 з метою реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації звернулась до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради. Листом № 244/15.02-03 від 25.03.2021 року надано відповідь, що відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», необхідною умовою для прийняття закінченого будівництвом об`єкту є наявність зареєстрованого документу, що дає право на початок виконання будівельних робіт.

Так, представник відповідача зазначає, що на адресу Ужгородської міської ради надійшла позовна заява, в переліку додатків якої вказана декларація про готовність об`єкта до експлуатації. Однак, у зв`язку з відсутністю останньої неможливо встановити завершення будівництва. Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку відсутня.

Крім того, представник відповідача зазначає, що в матеріалах справи наявний звіт про проведення обстеження технічного стану об`єкту від 11.01.2021 - групи торгових павільйонів по АДРЕСА_2 - з метою визначення можливості або неможливості його надійної та безпечної експлуатації. Відповідно до вказаного звіту технічного стану обстеженого об`єкта, надійна та безпечна його експлуатація можлива. Однак,звіт про проведення технічного обстеження, на який посилається позивач, а також технічний паспорт, не є документами дозвільного характеру, на підставі яких можливий початок будівництва чи введення об`єкту в експлуатацію, а є лише результатом комплексу робіт щодо обмірювання уже збудованого об`єкта нерухомого майна з визначення його складу.

З огляду на вище наведене, відповідач зазначає, що при прийнятті рішення про визнання права власності, слід прийняти до уваги готовність об`єкта до експлуатації, його відповідність державним будівельним нормам та стандартам, розміщення спірного майна на земельній ділянці відведеній для такої мети, відсутність порушень права інших осіб.

У судове засідання позивачка не з`явилася, однак, подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явилася, однак, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно з Договором оренди землі № 1974 від 15.05.2018, укладеного на підставі рішення XXIII сесії Ужгородської міської ради сьомого скликання від 15.05.2018 року № 1085, територіальна громада м. Ужгорода в особі Ужгородської міської ради передала, а ОСОБА_1 прийняла в оренду земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,0067 га, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 126267716 від 04.06.2018 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право оренди земельної ділянки, кадастровий номер :21:001:0512, площею 0,0067 га, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 150878696 від 22.12.2018 року вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :21:001:0512, площею 0.0067 га, що знаходиться по АДРЕСА_2 , підстава виникнення права власності: договір купівлі - продажу, серія та № 1463, виданий 20.12.2018, видавник: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу.

Шістнадцятого вересня 2019 року ОСОБА_1 отримала містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва "Реконструкція торгової будівлі" № 129/03-04-19 по АДРЕСА_2 .

З питанням прийняття об`єкту до експлуатації та, відповідно, оформленням права власності, ОСОБА_1 звернулась до відділу ДАБІ Ужгородської міської ради, з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації.

Відповідно до листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради за № 244/15.02-03 від 25.03.21 року, ОСОБА_1 повідомлено про неможливість прийняття в експлуатацію об`єкту, оскільки вказані дії можливо вчинити лише згідно «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», затвердженого постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 шляхом реєстрації декларацій встановленої форми.

Оскільки зазначений Порядок не передбачає введення в експлуатацію будівель, які збудовані самочинно, позивач звернулася за захистом своїх прав в суд.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо), відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Згідно порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація). У випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Відповідно до п. 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" № 6 від 30.03.2012 у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України, самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох, зазначених у частині першій статті 376 ЦК України, ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Згідно зі ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність передбачених ст. 376 ЦК України обставин, що унеможливлюють визнання права власності на самочинне будівництво, відсутність інших способів захисту та визнання, окрім судового, прав позивача, суд прийшов до переконання, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 200, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на реконструйовані торгові приміщення площею 58,9 м. кв., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.І. Зарева