Провадження № 22-ц/812/2198/21 Головуючий суду першої інстанції Кузьменко В.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року м. Миколаїв Справа 6-321/11

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю: представника заявника Мотельчук Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2021 року, постановлену під головуванням судді Кузьменко В.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , заінтересована особа Заводський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Заводський ВДВС) про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

07 травня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_2 , звернулась до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України

Доводи заяви обґрунтовувала тим, що Заводським ВДВС було відкрито зведене виконавче провадження № 254/1 про примусове виконання виконавчих листів, за якими відкрито вісім виконавчих проваджень на загальну суму стягнення 320 156, 75 грн.

Під час здійснення виконавчих дій державний виконавець звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України, без вилучення паспортного документа.

Після винесення ухвали про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, остання сумлінно виконувала та продовжує виконувати свої зобов`язання щодо погашення заборгованості.

Наразі у Заводському ВДВС перебуває зведене виконавче провадження № 58392228 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на суму 66 771, 82 грн.

Відповідно до відповіді на лист представника боржника про стан заборгованості зазначено, що станом на 17 вересня 2020 року:

-Згідно постанови № 47182563 виданої 22 червня 2016 року Заводським ВДВС про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто виконавчий збір в сумі 28 270,59 грн, залишок складає 23 724, 88 грн.

-Згідно постанови № 37175609, виданої 21 квітня 2020 року Заводським ВДВС про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в сумі 2 850,23 грн залишок складає 38 501,23 грн.

На момент звернення з відповідним поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України у останньої було 8 проваджень на загальну суму стягнення 320 156, 75 грн.

Звідси вбачається, що ОСОБА_1 від зобов`язання погашення заборгованості не ухиляється, належним чином його виконує та є всі підстави для скасування подальшого обмеження її у праві виїзду за кордон.

Наведе свідчить про те, що ОСОБА_1 усвідомлює необхідність виконання рішення суду і вчиняє усі можливі для неї дії для його виконання. Вона не має наміру ухилятися від виконання рішення суду, але у силу незадовільного фінансового стану не має можливості виконати його в повному обсязі відразу.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд скасувати тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, встановлене ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2011 року по справі № 6-321/11

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи у скасуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що остання покладені на неї переліченими судовими рішеннями та виконавчим написом нотаріуса боргові зобов`язані не виконала, а тому підстави для скасування застосованого судом обмеження відсутні.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу де, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу в повному обсязі та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог її заяви в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що передбачені у законі обмеження у праві виїзду за межі України є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб як найскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

З огляду на те, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, за відсутності підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення, подальше обмеження боржника у праві виїзду за межі України до місця свого постійного проживання та місця проживання своєї сім`ї буде становити надмірне обмеження прав останньої у свободі пересування та вільного вибору місця проживання.

В даному випадку боржник не ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням та постановою державного виконавця Заводського ВДВС, а навпаки сумлінно все виконує.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, наскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів ( рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-ІХ), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та ФельдешнеХайлік проти Угорщини» (FoldesandFoldesneHajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

У пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (рішення Європейського Суду у справі «Рінер проти Болгарії», § 124 і рішення Європейського Суду "Фельдеш и ФельдешнеХайлик проти Угорщини", § 35). Така перевірка має, як правило проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості та законності процедури (рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року у справі «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70)

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, які стосуються співмірності обмежувального заходу (рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. у справі "ЛеКонт. Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (LeCompte, VanLeuvenandDeMeyere v. Belgium), Series A,N 0 43, § 60).

Таким чином, відмова у скасуванні тимчасового обмеження заявника у праві виїзду за межі України порушує її конституційні права на вільний вибір пересування й обрання місця проживання в межах іншої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Враховуючи практику Європейського Суду та тривалість обмежень ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон суд має детально перевірити обґрунтованість таких обмежень та взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, які стосуються співмірності обмежувального заходу.

Суд першої інстанції не врахував, що наведені в заяві обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 усвідомлює необхідність виконання рішення суду і вчиняє усі можливі для неї дії для його виконання.

Отже, висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на принципах Конституції щодо захисту права особи на вільне пересування та практики Європейського суду, щодо необхідності перевірки обґрунтованості наявних обмежень та включаючи ті, які стосуються співмірності такого обмежувального заходу.

На день розгляду справи від державної виконавчої служби відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом було встановлено, що станом на 18 серпня 2011 року на виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції перебувало зведене виконавче провадження № 254/1 з примусового виконання:

- судового наказу, виданого 31 жовтня 2008 року Приморським районним судом м. Одеси, у справі № 2-н-9085 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Перше кредитне товариство» суми боргу 24 398, 67 грн;

- виконавчого листа, виданого 20 липня 2009 Заводським районним судом м. Миколаєва у справі № 2-4214/2009, про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Злагода» суми боргу 11 125, 28 грн,;

- судового наказу, виданого 07 листопада 2008 Заводським районним судом м. Миколаєва у справі № 2н/1270/08, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «ПриватБанк» суми боргу 9504,12 грн;

- наказу, виданого 08 квітня 2009 Господарським судом Миколаївської області у справі № 3/65/09, про стягнення з Суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства Будівельної фірми «Миколаївбуд» суми боргу 29 004,48 грн;

- виконавчого листа, виданого 12 січня 2010 Заводським районним судом м. Миколаєва у справі № 2-4213/09, про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Злагода» суми боргу 93 039, 10 грн;

- виконавчого листа, виданого 20 травня 2009 Заводським районним судом м. Миколаєва у справі №2-1836-2009, про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Надія» суми боргу 38 786, 23 грн;

- виконавчого листа, виданого 22 січня 2010 Заводським районним судом м. Миколаєва у справі № 2-7278-2009, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фінанси та кредит» суми боргу 26 884, 28 грн;

- виконавчого напису № 2007, вчиненого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу 16 жовтня 2008, про стягнення з ОСОБА_1 на користь МОФ АКБ "Укрсоцбанк " заборгованості по кредитному договору в сумі 87 414, 56 грн за рахунок заставного майна, а саме: транспортного засобу марки Skoda, модель Fabia Combi, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2011 року тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань за:

судовим наказом, виданим 31 жовтня 2008 року Приморським районним судом м. Одеси, у справі № 2-н-9085 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Перше кредитне товариство» суми боргу 24398, 67 грн;

виконавчим листом, виданим 20 липня 2009 Заводським районним судом м. Миколаєва у справі № 2-4214/2009, про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Злагода» суми боргу 11125, 28 грн,;

судовим наказом, виданим 07 листопада 2008 Заводським районним судом м. Миколаєва у справі № 2н/1270/08, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «ПриватБанк» суми боргу 9504,12 грн;

наказом, виданим 08 квітня 2009 Господарським судом Миколаївської області у справі №3/65/09, про стягнення з Суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства Будівельної фірми «Миколаївбуд» суми боргу 29 004,48 грн;

виконавчим листом, виданим 12 січня 2010 Заводським районним судом м. Миколаєва у справі № 2-4213/09, про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Злагода» суми боргу 93 039, 10 грн;

виконавчим листом, виданим 20 травня 2009 Заводським районним судом м. Миколаєва у справі №2-1836-2009, про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Надія» суми боргу 38 786, 23 грн;

виконавчим листом, виданим 22 січня 2010 Заводським районним судом м. Миколаєва у справі № 2-7278-2009, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фінанси та кредит» суми боргу 26 884, 28 грн;

виконавчим написом № 2007, вчиненим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу 16 жовтня 2008, про стягнення з ОСОБА_1 на користь МОФ АКБ "Укрсоцбанк " заборгованості по кредитному договору в сумі 87 414, 56 грн за рахунок заставленого майна, а саме: транспортного засобу марки Skoda, модель Fabia Combi, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За інформацією Заводського ВДВС станом на 21 вересня 2021 року у провадженні цього відділу перебуває виконавче провадження № 59555799 відкрите по постанові № 47182563, виданої 22 червня 2016 року Заводським ВДВС про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави виконавчого збору в сумі 28 270,59, залишок складає 21 317,42 грн.

Згідно зі статтею 33 Конституції України право кожного вільно покинути територію України може бути обмежено тільки законом.

Частиною 1 статті 377-1 ЦПК України (в редакції на час постановлення ухвали про застосування обмеження) було передбачено, що питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця.

Згідно з частиною 3 статті 441 ЦПК України ( в редакції 2004 року) суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року (в редакції Закону на час звернення державного виконавця з поданням) (надалі Закон).

За змістом пункту 5 частини 1 та частини 2 статті 6 Закону № 3857-XII громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобов`язань.

Цим Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Для цього державні (приватні) виконавці мають право у передбачених законом випадках звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (пункт 19 частина 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частини 5 статті 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Отже встановлено, що судом в порядку вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах, було застосовано до боржника ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Застосовуючи до боржника таке обмеження його прав, суд першої інстанції зазначив строк такого обмеження, а саме до виконання зобов`язань за певними виконавчими документами у восьми виконавчих провадженнях, що були зведені в одне виконавче провадження.

З наведеного слід зробити висновок, що скасування такого засобу обмеження боржника можливо тільки при виконання останнім зобов`язань за певними виконавчими документами, що зазначені судом першої інстанції в ухвалі про обрання зазначеного обмеження для ОСОБА_1 .

Доказами такого виконання можуть бути постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного його виконання щодо окремого виконавчого провадження, що входило до складу зведеного виконавчого провадження.

Між тим ОСОБА_1 при зверненні із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не зазначала та не надавала відповідні докази, які б свідчили про закінчення вказаних виконавчих проваджень у зв`язку з їх повним виконанням.

Не встановлено таких обставин і в суді першої інстанції.

Отже з наданих матеріалів справи та встановлених обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що на час звернення боржника до суду 07 травня 2021 року із заявою про скасування такого обмеження, заявником не надано належних та допустимих доказів про виконання виконавчих документів, що були підставою для обрання боржнику ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України на строк виконання зобов`язань за цими виконавчими документами, що є обов`язком боржника, яка звертається до суду з такою заявою.

У справі «Сьорінг проти Великобританії» («Soering v UK») від 7 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України встановленого судовим рішенням.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Слід зауважити, що відповідно до частини 8 статті 441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

З урахуванням результатів розгляду апеляційної скарги судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід віднести за рахунок заявника.

Керуючись статтями 375, 382, 441, ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 08 грудня 2021 рок