Справа № 496/1250/20
Провадження № 2/496/893/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Богдан Ю.В.

позивачки - ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, складений 23.03.2017 року її батьком - ОСОБА_5 на користь відповідачки ОСОБА_2 ..

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 .. Після його смерті відкрилася спадщина на його майно. До кола спадкоємців після його смерті увійшла вона та її сестра ОСОБА_3 , як діти від першого шлюбу, а також друга дружина батька - ОСОБА_2 .. З метою прийняття спадщини після смерті батька, вона як спадкоємиця за законом першої черги, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку із тим, що за життя її батько ОСОБА_5 склав заповіт, згідно якого заповідав усе своє майно своїй дружині ОСОБА_2 .. Вона вважає, що вказаний заповіт укладався її батьком під тиском відповідачки ОСОБА_2 , адже він боявся свою дружину. Про існування заповіту батько їй нічого не розповідав, лише в 2017 році сказав, що шкодує, що опинився в такій ситуації. В лютому 2017 року захворіла його мати (бабуся позивачки) ОСОБА_6 , 1925 року народження, яка проживала в АР Крим у АДРЕСА_1 . Батько відвіз її 10 лютого 2017 року наглянути за нею, щоб потім її привезти до нього. 1 березня 2017 року вони перетнули кордон з Кримом і привезли бабусю до нього до дому за адресою: АДРЕСА_2 , про що є відмітка в її закордонному паспорті. 23 березня 2017 року він склав заповіт і не повідомив її та ОСОБА_3 другу дочку. Вважає, що причиною складення заповіту був тиск, що його матір ніхто не буде доглядати, якщо він не складе заповіт і все їм розповість. За своєю матір`ю батько не міг самостійно доглядати так як був хворий, повинен був працювати, а позивачка з сестрою - третьою особою не мали умов її забрати до себе. Зі слів бабусі їй відомо, що батько з дружиною часто сварилися з невідомих причин. Від бабусі вона дізналася, що батько боявся, що його дружина виселить з дому, коли він стане немічним старим. Із-за проблем у тазово-стегневом суглобі 27 вересня 2018 року її батьку зробили операцію у Черкаській області, і в той саме час вони не змогли організувати постійний нагляд за бабусею і вона вжила ліків, що привело до її смерті, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_6 , її батько оформив спадок на своє ім`я і намагався продати квартиру, але раптом помер (діагноз жирова тромбоемболія). Батько відчував себе нормально та були нормальні аналізи, про те, помер. Їй невідомо чому так сталося. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить суд визнати недійсним вказаний заповіт. Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що доводи позивачки про те, що заповіт було складено її батьком ОСОБА_5 на її користь під її тиском є надуманими та такими, що не відповідають дійсності, адже з 1997 року вона з батьком позивачки проживала у цивільному шлюбі. З 04.11.2003 року між нею та батьком позивачки було укладено шлюб. Вони проживали однією сім`єю, вели сумісне господарство та бізнес. Вона доглядала за матір`ю батька до дня її смерті, мала гарні відносини із нею. 23.03.2017 року ОСОБА_5 , знаходячись при здоровому глузді та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно, без будь-якого примусу, як фізичного так і морального, без її присутності та не доводячи до її відома розпорядився та призначив її, на випадок його смерті, спадкоємцем всього майна, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, а також всього того, що за законодавством України може бути успадкованим у повному обсязі, без будь-яких винятків. Даний заповіт було укладено на підставі ст. ст. 1241, 1248, 1307 ЦК України та посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу і зареєстровано в реєстрі за № 753. На час складання заповіту ОСОБА_5 не хворів та на здоров`я не скаржився. Після смерті її чоловіка його донька позивачка ОСОБА_1 дізналася про заповіт, складений її батьком та почала погрожувати їй, шантажувати її, принижувати її честь та гідність у приватних розмовах, а також із застосуванням СМС та електронної пошти. Зазначає, що про заповіт свого чоловіка вона не знала і він заборонив будь-кому розповідати про нього. Таким чином, вона вважає, що вимоги позивачки є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову просить відмовити.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 на позові наполягала посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. При цьому пояснила, що її батько був спортсменом, проживав з її матір`ю 25 років, потім проживав з відповідачкою. Їй невідомо чому батько так поступив склавши заповіт на все майно на відповідачку, вважає, що заповіт складений під тиском необхідності догляду за своєю матір`ю та за ним.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнали, та просили відмовити позивачці посилаючись на обставини викладені у відзиві. Також відповідачка пояснила, що вона з ОСОБА_5 прожила 22 роки. Його матері було 93 роки. Коли привезли із ОСОБА_7 позивачка та третя особа не піклувались про неї. На момент складення заповіту чоловік був при здоровому глузді та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, будь-якого примусу до нього не застосовувалось, як фізичного так і морального.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачки ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та позов просила задовольнити. При цьому пояснила, що коли ОСОБА_6 забрали з Криму, їй перестали виплачувати пенсію, батько близько 5 років погано себе почував. ЇЇ та позивачку відсторонювали від спілкування з бабусею, відвідувати її можливо було лише з дозволу відповідачки. За їх бабусею погано доглядали, вона була голодна, вважає, що під тиском відповідачки щодо догляду за бабусею, батько склав заповіт, яким заповідав все майно своїй дружині.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що відповідачка по справі є її свекрухою, яка проживає разом з нею. Вважає, що вимоги позивачки є необґрунтованими, адже її свекруха ОСОБА_2 жила з батьком позивачки ОСОБА_5 більше 10 років в одному будинку, вони мали добрі сосунки та не сварилися. На час складання заповіту ОСОБА_5 був у здоровому глузді, не хворів та склав заповіт по своїй волі. Вона доглядала за матір`ю ОСОБА_5 до обіду кожен день, а коли уходила на роботу, за нею доглядала її матір ОСОБА_9 ..

Заслухавши пояснення сторін та свідка, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 26.12.2019 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 737 (а.с.6).

Позивачка ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 є доньками померлого ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження: серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, відповідно до якого донька померлого ОСОБА_10 змінила дівоче прізвище « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 » (а.с.7-9).

Відповідачка ОСОБА_2 була дружиною ОСОБА_5 до дня його смерті, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 , видане 15.06.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 69 (а.с.29).

За життя ОСОБА_5 23.03.2017 року склав заповіт, яким все належне йому майно на випадок його смерті заповідав своїй дружині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.26).

Після смерті ОСОБА_5 , його донька ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Зезика В.А. із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємиця за законом першої черги, проте листом № 21/02-14 від 29.01.2020 року приватним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, так як згідно заповіту, наявного в матеріалах спадкової справи, все своє майно її батько ОСОБА_5 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 заповідав іншій особі та рекомендовано звернутися до суду із позовом про визнання заповіту недійсним, якщо вона вважає, що її права та свободи було порушено (а.с.10).

Звертаючись до суду з даним позовом позивачка вказує на те, що заповіт, складений спадкодавцем ОСОБА_5 було складено ним без його волевиявлення, не був вільним і не відповідає його волі. Також позивачка зазначає, що в період складання заповіту батько хворів, а тому не міг об`єктивно сприймати інформацію.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 44 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою.

Як вбачається з тексту Заповіту, який є предметом спору, ОСОБА_5 при здоровому глузді та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно, без будь-якого примусу як фізичного так і морального, та попередньо ознайомлений з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, а саме: все належне йому майно, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, а також все те, що за законодавством України може бути успадкованим у повному обсязі, без будь-яких винятків заповідав своїй дружині ОСОБА_2 . Також підтвердив, що даний заповіт не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину та зміст ст. ст. 1241, 1248, 1307 ЦК України йому роз`яснено. Текст заповіту прочитано ним особисто в голос і підписано власноручно 23 березня 2017 року о 15 годині 25 хвилин. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 753. Також в заповіті вказано, що особу заповідача було встановлено, дієздатність перевірено (а.с.26).

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Ч. 2 ст. 1257 ЦК України передбачає, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що заповідач ОСОБА_5 склав заповіт на користь ОСОБА_2 під її тиском, адже в лютому 2017 року захворіла його мати (бабуся позивачки) ОСОБА_6 , 1925 року народження, а його дружина ОСОБА_2 запевняла його, що його хвору матір доглядати не буде, якщо він не заповість їй все належне йому майно. Оскільки ОСОБА_5 хворів коли його матір потребувала стороннього догляду, а позивачка та третя особа не мали можливості доглядати за нею, останній склав на ім`я своєї дружини ОСОБА_2 заповіт на все належне йому майно.

За клопотанням позивачки судом було витребувано медичну документацію про перебування на лікуванні заповідача ОСОБА_5 та його матері ОСОБА_6 з різних медичних установ.

З листа КНП Біляївської районної ради «Біляївська центральна районна лікарня» Одеської області № 914 від 29.09.2020 року вбачається, що заповідач - ОСОБА_5 та його матір - ОСОБА_6 не знаходилися на стаціонарному лікуванні в КНП «Біляївська ЦРЛ» у період з 2017 року по 2019 рік (а.с.65).

З листа ТОВ Шведсько-Української клініки «Енгельхольм» № 72 від 24.12.2020 року вбачається, що заповідач ОСОБА_5 був госпіталізований до вказаної клініки за станом здоров`я лише 24.09.2018 року, а 01.10.2018 року був виписаний з клініки (а.с.93).

З повідомлення КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради» за вихідним № 01/01-07/1318 від 15.04.2021 року вбачається, що ОСОБА_5 , 1947 року народження перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні урології КНП «ООКЛ`ООР» з 08.04.2019 року по 18.04.2019 року, виписаний в задовільному стані з рекомендаціями лікаря на дому. В період з 2017 року по 2018 рік ОСОБА_5 1947 р.н. за медичною допомогою до КНП «ООКЛ`ООР» не звертався. ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні з 08.07.2017 року по 14.07.2017 року в кардіологічному відділені КНП «Одеської обласної клінічної лікарні». В період з 15.07.2017 року до 15.04.2021 року остання за медичною допомогою не зверталася (а.с.121).

З відповіді Усатівського районного центру первинної медико-санітарної допомоги від 23.11.2021 року вбачається, що медична документація на заповідача - ОСОБА_5 та його матір - ОСОБА_6 відсутня в Дальницькій амбулаторії.

Оцінюючи вказану інформацію, суд прийшов до висновку, що перебування ОСОБА_6 на лікуванні в кардіологічному відділенні не свідчить про знаходження її в безпорадному стані та не підтверджує доводи позивачки, що заповідач ОСОБА_5 склав заповіт на ім`я своєї дружини ОСОБА_2 під тиском останньої. Крім цього, суд звертає увагу на те, що онучки ОСОБА_6 - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 при наявності бажання могли взяти опіку за своєю бабусею, про те цього не зробили.

Позивачкою не надано відповідних доказів та матеріали справи не містять доказів хвороби заповідача ОСОБА_5 на момент складення ним заповіту, а тому доводи позивачки про те, що він був в безпорадному стані та вимушений під тиском скласти заповіт не знайшли свого підтвердження.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , пояснила, що відповідачка по справі ОСОБА_2 є її свекрухою та жила з батьком позивачки ОСОБА_5 більше 10 років в одному будинку, мали добрі сосунки і між собою та не сварилися. На час складання заповіту ОСОБА_5 був у здоровому глузді та не хворів. Вона доглядала за матір`ю ОСОБА_5 до обіду кожен день, а коли уходила на роботу, за нею доглядала ОСОБА_9 ..

Враховуючи те, що позивачкою не доведено здійснення тиску на заповідача ОСОБА_5 з метою примушення його до складення заповіту, а тому підстав для визнання недійсним заповіту суд не вбачає у зв`язку з чим позивачці в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 231 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів, з дня складання його повного тексту до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Повний текст рішення складено 06 грудня 2021 року.

Суддя Л.О. Пендюра