Справа № 645/6583/21
Провадження № 2/645/2673/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Іващенко С.О.

секретар судового засідання КостенкоЛ.К.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , якою просить здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя, визнавши за позивачем та відповідачем право власності по Ѕ частині за кожним на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з трьох жилих кімнат, житловою площею 44,6 кв.м, загальною площею 61,9 кв.м.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 30 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб за актовим записом № 1574, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

За спільною згодою подружжя після реєстрації шлюбу прізвище дружини було визначено як ОСОБА_3 , а чоловіка - ОСОБА_3 .

В період шлюбу 20 січня 2018 року позивач та відповідач за спільні кошти та спільними зусиллями придбали у спільну сумісну власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з трьох жилих кімнат, житловою площею 44,6 кв.м., загальною площею 61,9 кв.м.

ОСОБА_1 не заперечував і дав згоду своїй дружині ОСОБА_2 купити вказану квартиру за спільні кошти у спільну сумісну власність.

Згода чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на укладення договору купівлі-продажу, а саме купівлю вказаної вище квартири, висловлена у відповідній заяві, справжність підпису на якій засвідчено 20 січня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріально округу Шуть О. Г. та зареєстровано В реєстрі за № 297.

20 січня 2018 року між відповідачем та продавцем ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу вказаної вище квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріально округу Шуть О. Г., зареєстрований в реєстрі за № 298.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 червня 2021 року у справі № 645/3612/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1574, було розірвано.

Оскільки квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , була придбана позивачем із відповідачем в період шлюбу за спільні кошти в інтересах їхньої сім`ї задля спільного проживання в ній, цей об`єкт нерухомості є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_3 , та позивач має право на визначення за ним 1/2 частки квартири, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позивач вважає своє право порушеним, у зв`язку з чим вимушений звернутись за захистом своїх прав до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просила суд визнати за ним та відповідачем по 1/2 частини вказаного домоволодіння та розглянути справу у його відсутність.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення, просила розглянути справу в її відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 червня 2021 року у справі № 645/3612/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1574, розірвано.

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 20.01.2018, засвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріально округу Шуть О. Г., зареєстрований в реєстрі за № 298, ОСОБА_2 купила квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з трьох жилих кімнат, житловою площею 44,6 кв.м., загальною площею 61,9 кв.м.

Згода ОСОБА_1 на укладення договору купівлі-продажу, а вказаної вище квартири, висловлена у відповідній заяві, справжність підпису на якій засвідчено 20 січня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріально округу Шуть О. Г. та зареєстровано В реєстрі за № 297

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, що відповідає вимогам ст. 61 СК України.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Майно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз. 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

На підставі наданих доказів суд встановив, що спірне майно було придбано сторонами під час їх перебування в шлюбі за їх спільні кошти.

Отже, виходячи із законодавчо закріпленого принципу рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, приймаючи до уваги позицію сторін, враховуючи наявні в справі докази, суд вважає, що позивач має право на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, враховуючи набуття ОСОБА_2 права власності в порядку поділу майна подружжя, слід вважати, що за нею залишається право власності на 1/2 частину цієї ж квартири за вищевказаною адресою.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права.

На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справ керується принципом верховенства права.

Згідно з ч. ч. 1 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, згідно з вимогами ч. 2 ст. 206 ЦПК України суд роз`яснює відповідачу наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті.

Судом також встановлено, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд всебічно та повно з`ясував обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, керуючись принципом верховенства права, приходить до висновку про задоволення позову.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України.

Ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала до початку розгляду справи по суті.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при звернення з даною позовною заявою сплачений судовий збір у розмірі 4510,00 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2255,00 грн., а також підлягає поверненню ОСОБА_1 з Державного бюджету України 2255,00 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст. ст. 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354, п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з трьох жилих кімнат, житловою площею 44,6 кв.м, загальною площею 61,9 кв.м.

Залишити за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з трьох жилих кімнат, житловою площею 44,6 кв.м, загальною площею 61,9 кв.м..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2255,00 грн. (дві тисячі двісті п`ятдесят п`ять грн..).

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 2255,00 грн. (дві тисячі двісті п`ятдесят п`ять грн..) судового збору, сплаченого при поданні позову.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості, що не проголошуються:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 08.12.2021.

Суддя