Провадження № 22-ц/4808/1717/21
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О.А.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року, постановлену у складі судді Татарінової О.А. в м. Івано-Франківськ, у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з боржника ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.04.2018 по 11.10.2021 в розмірі 117 695,25 грн.

Заява мотивована тим, що з 01.09.1980 по 12.03.2018 він працював у ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді акумуляторника. У зв`язку з невиплатою боржником заробітної плати, він звільнився із вказаної посади за власним бажанням. Однак, боржник в порушення вимог трудового законодавства не провів із ним розрахунок при звільненні, у зв`язку з чим, він змушений був звертатися до суду за захистом своїх прав. Так, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.03.2019 у справі № 344/3913/18 частково задоволено його позов та ухвалено стягнути із боржника на його користь: заборгованість по заробітній платі в розмірі 22147,40 грн; компенсацію за затримку виплати заробітної плати за період з 01.10.2017 по 01.03.2018 в розмірі 603,59 грн; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 5692,45 грн за період з 13.03.2018 по 26.04.2018; моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішення суду досі не виконане, а відтак прострочення виплати середнього заробітку складає 765 робочих днів (а.с. 1-3).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу.

Ухвала суду мотивована тим, що вимога заявника не є безспірною, оскільки ним не надано доказів на підтвердження правильності розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, натомість такий розрахунок, як вбачається із матеріалів справи, проведено заявником самостійно без надання суду доказів про середньомісячну заробітну плату, про кількість робочих днів та розмір нарахованого заробітку за два останні календарні місяці, що передували звільненню, що є підставою для відмови у видачі судового наказу на підставі пункту 1 частини 1 статті 165 ЦПК України. Тобто, у зв`язку з поданням заяви про видачу судового наказу з порушенням вимог статті 163 ЦПК України, яка встановлює вимоги щодо форми та змісту такої заяви (а.с. 11-12).

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заявлений ним розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу є спірним, не підтвердженим належними та допустимими доказами, оскільки рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 березня 2019 року встановлено його середньоденний заробіток за період роботи у ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» у розмірі 153,85 грн. Дане рішення суду набрало законної сили, а тому обставини встановлені цим рішенням не підлягають доказуванню.

Звертає увагу також на те, що інші працівники ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» зверталися до суду із вимогами щодо виплати середнього заробітку за прострочення розрахунку при звільненні з роботи і суди виносили для них позитивне рішення без надання жодних графіків роботи, розмірів середньомісячної заробітної плати, тощо (а.с 16-19).

Боржник правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно вимог частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду щодо відмови у видачі судового наказу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням наведеного, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_1 просив стягнути з ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.04.2018 по 11.10.2021 в розмірі 117 695,25 грн. До заяви додав власноручно проведений ним розрахунок (а.с. 7) та рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.03.2019 у справі № 344/3913/18, яким ухвалено стягнути із боржника на його користь: заборгованість по заробітній платі в розмірі 22147,40 грн; компенсацію за затримку виплати заробітної плати за період з 01.10.2017 по 01.03.2018 в розмірі 603,59 грн; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 5692,45 грн за період з 13.03.2018 по 26.04.2018; моральну шкоду в розмірі 5000 грн (а.с. 4-5).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Як визначено п.5 ч.2 та п. 4 ч.3 ст.163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, та до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника, виключно на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Захист права у наказному провадженні може мати місце за наявності безспірної вимоги стягувача, що підтверджується належно оформленими письмовими документами.

Всупереч зазначеному заявником не додано до заяви доказів, які безспірно підтверджують наявну заборгованість із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Його посилання на встановлення розміру денного заробітку у іншій цивільній справі не є доказом безспірності розміру середнього заробітку, а тільки вказує на встановлення певного факту у конкретній справі. Крім того, вимога заявника щодо стягнення такого середнього заробітку випливає із продовження бездіяльності роботодавця щодо проведення розрахунку при звільненні на підставі рішення суду, однак фактичні докази на підтвердження таких обставин не представлено.

При цьому, судом першої інстанції детально вказано вимоги щодо доказів, які б підтверджували безспірність вимоги з відповідним обґрунтуванням порядку їх формування.

Як правильно зауважив суд першої інстанції, для належного розрахунку розміру середнього заробітку слід керуватися безспірно підтвердженими сумами визначеними роботодавцем на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

За наведених обставин суд правильно вважав, що заява у частині вимог щодо стягнення з боржника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, подана з порушенням вимог статті 163 ЦПК України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Інші доводи також не свідчать про неправильність оскаржуваного судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом частини 1 статті 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Також апелянт вправі звернутися до суду із позовною заявою про стягнення спірних сум, де в ході дослідження доказів по справі на засадах змагальності він вправі наводити аргументи та представляти докази.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта