Справа №409/1687/20
Пров.№2/409/104/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року смт.Білокуракине

Білокуракинський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді: О.Ю.Максименко

за участю секретаря судових засідань: А.М.Малик

за участю представника відповідача: О.Я.Василенко

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Білокуракине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" про захист прав споживачів та визнання недійсним окремих пунктів кредитного договору, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", в якому просила визнати недійсним окремі пункти Договору № 830093 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 18.06.2020, а саме: п.1.4, 7.4 та п.3.2 додаткового договору від 17.07.2020.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.06.2020 між нею та відповідачем через офіційний сайт товариства шляхом електронного обміну було укладено договір позики (кредиту), згідно якого вона отримала кредит в розмірі 4000 грн строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.4 Договору за користування кредитом було обумовлено сплату товариству базової процентної ставки 1,90% (693,50 відсотків річних). Відповідно до п.1.4 Договору за користування кредитом було обумовлено, що вона повинна сплачувати товариству, а відповідачу по справі, фіксовану проценту ставку, що складає 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом та становить 693,50 відсотків річних. Згідно п.3.2 до періоду розрахунку процентів включається день надання та не включається дата повернення кредиту, вказана в графіку платежів. Крім того, відповідно до п.7.4 Договору у випадку невиконання або неналежного виконання мною зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів вона зобов`язана на 4-й день такого невиконання сплатити на користь відповідача штраф в розмірі 3,75% від суми кредиту, що становить 560 грн, а починаючи з 5-го за кожен день невиконання у розмірі 1,1%, що становить 150 грн. Проте, незрозуміло тоді наступне й вказане, а саме: сума наданого кредиту 4000 грн та якщо х 3,75%, то це повинно =150 грн, а не 560 грн й якщо 1,1% х 4000 грн = 44 грн, а не 150 грн. З огляду на маленький проміжок часу для повернення коштів та кабальні умови виконання договору й тягар, що фактично унеможливив його виконання відповідно до вищевказаних пунктів договору вона змушена буде віддати лише самих процентів та штрафних санкцій в значній сумі, що є орієнтовною, бо коригуватиметься в залежності від строків погашення та в сукупності вже майже половина від загальної суми кредиту, що в розумінні вимог цивільного законодавства та Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими умовами та такими, що суперечать принципу добросовісності. Наслідком чого є дисбаланс договірних прав та обов`язків, що діють виключно на шкоду позивача як споживача за вказаним договором. У зв`язку із чим позивачка просить визнати недійсним окремі пункти Договору № 830093 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 18.06.2020, а саме: п.1.4, 7.4 та п.3.2 додаткового договору від 17.07.2020 року.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі, просив суд позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення. Зазначив, що ОСОБА_1 вчинила певну сукупність дій, спрямовану на отримання позики від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", тобто позивач самостійно для себе визначила необхідний для себе обсяг часу для ознайомлення з умовами Договору, після чого проявила намір вступити з Фінансовою установою в договірні правовідносини на умовах, визначених Правилами. Тобто, сторони узгодили розмір кредитів, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення таких Договорів, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Цифрове значення суми штрафу, що вказане у п.7.4 договору є помилковим та не несе будь яких правових наслідків, оскільки згідно норм цивільного законодавства штраф має обчислюватися у відсотках. У період з 01.03.2020 року нарахування штрафних санкцій за кредитними договорами не здійснюється на підставі п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про споживче кредитування". Враховуючи вищевикладені факти, повну цивільну дієздатність позивача, відповідність Кредитного Договору законодавчим актам та відсутність жодних підтверджень доводам позивача, позиція останнього щодо визнання деяких пунктів Договору недійсним та його розірвання є неаргументованою та невмотивованою.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та у задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеному у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши думку представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на офіційному сайті ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" www.credit7.ua в мережі Інтернет розміщено «Правила надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними.

18 червня 2020 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ОСОБА_1 було укладено договір № 830093 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, відповідно до якого фінансова установа зобов`язалася надати позичальникові кредит на суму 4000 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Базова процентна ставка/день складає 1,90% ( а.с.9-16).

17 липня 2020 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до договору № 830093 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 18.06.2020, згідно якого строк кредитування було продовжено з ініціативи ОСОБА_1 , дата повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитом 17.08.2020 року (а.с. 17-18).

Згідно розрахунку заборгованості Договір № 830093 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 18.06.2020 ОСОБА_1 виконала частково, станом на 16.10.2020 відсотки сплачено в повному обсязі, заборгованість за тілом кредиту складає 280 грн (а.с.50).

Згідно з роз`ясненнями, що викладені в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України та іншим нормативно-правовим актам. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Також, відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Положення ч. 2 ст. 215 ЦК України щодо підстав нікчемності правочинів є імперативними.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України ). По своїй суті правочин це вольовий акт і цим відрізняється від подій, що відбуваються незалежно від волі людини.

Як встановлено в ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень ст. 204 ЦК України (презумпція правомірності правочину), правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Зі змісту оспорюваного кредитного договору № 830093 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 18.06.2020 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник ОСОБА_1 погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заявка до ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору № 830093 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 18.06.2020 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи ОСОБА_1 про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно її думкою і спростовуються самим змістом договору.

Так, в пункті 9.10 договору № 830093 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 18.06.2020, підписаного ОСОБА_1 , прямо зазначено, що позичальник підтверджує, що перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в ч.1,2 ст.12 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг та розміщена на Веб-Сайті, а також він ознайомлений з усіма Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом №07-ОД від 19.02.2020 року, повністю розуміє, погоджується з ними та зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не вперше звернулася до відповідача ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" з метою отримання кредитних коштів. Так, 19.05.2020 між сторонами було укладено договір позики № 766791, відповідно до якого фінансова установа надала позичальникові кредит на суму 2000,00 грн з базовою процентною ставкою/день 1,90%. За даним договором позичальник виконала свої зобов`язання в повному обсязі.

Доводи позивача про те, що умови договору № 830093 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 18.06.2020 є несправедливими, так як сума компенсації за порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів становить більше 50%, суд відхиляє, оскільки кредит надавався позивачу на строк до тридцяти днів, денна відсоткова ставка за користування кредитними коштами становила 1,90% та була їй відома в момент укладення договору, в той час як обраховувати та застосовувати річну ставку у кредитора не було підстав, виходячи з незначного строку кредитування.

Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами.

Проте, позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався. Більш того, після звернення з позовом до суду позивачка виконала свої зобов`язання за оспорюваним договором.

Інших переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов кредитного договору № 830093 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 18.06.2020 існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем не наведено.

Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання недійсним п. 2 оспорюваного кредитного договору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 527, 530, 610, 611, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про електронну комерцію», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" про захист прав споживачів та визнання недійсним окремих пунктів договору відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду через Білокуракинський районний суд Луганської області на підставі п.15.5 ч.1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Білокуракинським РС УДМС України в Луганській області 11.04.2013 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", , місцезнаходження за адресою: вул. Дніпровська Набережна, 25 п. 318 м. Київ.

Представник відповідача: Василенко Олена Яківна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8853/10 від 13.03.2020.

Суддя Білокуракинського

районного суду Луганської області О.Ю. Максименко

Повне судове рішення складено 12.02.2021 року.