Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2021 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно по праву спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно по праву спадкування за заповітом.

Позивач в позові посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . Після її смерті залишилася спадщина - домоволодіння в АДРЕСА_1 , та домоволодіння в АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 6,030 га згідно державного акту І-ДП № 027011 від 02.03.2001 року.

За життя мати позивача склала заповіт, згідно якого домоволодіння АДРЕСА_1 заповідала своєму синові, брату позивача ОСОБА_2 , а домоволодіння в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 6.030 га згідно державного акту І-ДП № 027011 від 02.03.2001 року заповідала позивачеві.

У встановлений законом строк позивач звернулася до Магдалинівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, через розбіжності у документах.

В свідоцтві про народження, ім`я матері записано « ОСОБА_4 » (на російській мові), тоді як всі інші документи (свідоцтво про народження матері, свідоцтво про смерть) свідчать про правильність написання її імені «Лідія».

Крім того, отримання свідоцтва про право на спадщину неможливе у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння. Згідно запису погосподарського обліку успадковане домоволодіння в АДРЕСА_1 належало матері ОСОБА_3 .

На підставі наведеного, позивач звертається до суду та прохає:

-встановити факт, що позивач є донькою ОСОБА_3 ;

-по праву спадкування за заповітом визнати за позивачем право власності на:

домоволодіння в АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку площею 6,030 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту І-ДП № 027011 від 02.03.2001 року.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надано до суду заяву в якій вона прохала розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю позивача, що підтверджується: свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 12); свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а. с. 17); а також змістом заповіту від 27.01.2015 року (а. с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а. с. 16).

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Мати позивача склала заповіт від 27 січня 2015 року, згідно якого домоволодіння в АДРЕСА_1 заповідала своєму синові ОСОБА_2 , а домоволодіння в АДРЕСА_1 , та земельну частку (пай) згідно державного акту І-ДП № 027011 від 02.03.2001 року заповідала позивачеві ОСОБА_1 (а. с. 10).

У відповідності до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач 05 серпня 2020 року звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після матері ОСОБА_3 (а. с. 32).

Листом нотаріуса від 12 лютого 2021 року позивачеві роз`яснено, що нею не надано до документи, що підтверджують родинні зв`язки з померлою ОСОБА_3 (а. с. 55).

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Листом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що судам слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Виходячи зі змісту позовних вимог, позивач вважає себе спадкоємцем за заповітом майна померлої матері ОСОБА_3 , у зв`язку із вказаними обставинами звернулася до суду.

З листа нотаріуса від 12 лютого 2021 року вбачається, що перешкодою в отриманні свідоцтва про право на спадщину є непідтвердження родинних відносин зі спадкодавцем. Доказів, які б свідчили про неможливість отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке належало померлій ОСОБА_3 , через відсутність правовстановлюючих документів до суду не надано.

За таких обставин, за наявності перешкод в отриманні свідоцтва про право на спадщину не пов`язаних із відсутністю правовстановлюючих документів, суд вважає, що звернення до суду із позовними вимогами про визнання права на спадкове майно, є передчасними. Визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку.

Суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем, однак не вбачає підстав для вирішення питання про визнання за позивачем права на спадкове майно, оскільки спір щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після винесення обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку.

Керуючись ст. ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ), є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22 листопада 2021 року.

Суддя Т.А.Ковальчук