справа № 489/4174/21 провадження №2/489/2086/21
РІШЕННЯ

Іменем України

09 грудня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Єлишева А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та імені своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про визнання осіб таким, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати відповідача та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить вищевказана квартира. Проте, з 10.02.2015 в спірній квартирі зареєстровані відповідач та її неповнолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . В свою чергу, відповідачу належить квартира АДРЕСА_2 , де вона зі своїми дітьми проживає з моменту її придбання, тобто з 07.12.2015. З лютого2015 року по 07.12.2015 відповідач з дітьми проживала в орендованій квартирі, у зв`язку з чим позивач зареєстрував їх в своїй квартирі, адже, через продаж ними у лютому 2015 року однокімнатної квартири АДРЕСА_3 вони були зняті з реєстрації у вказаній квартирі. Крім того, 10.02.2015 в своїй квартирі позивач зареєстрував свою дружину ОСОБА_5 , яка є матір`ю відповідача. Відповідач та її діти ніколи не проживали в належній позивачу квартирі, ніяких належних їм речей в квартирі немає, перешкод в користуванні ними квартирою позивач їм не чинив, вони добровільно визначили собі інше місце проживання і спірною квартирою не користуються. Відповідач не має наміру добровільно знятись з реєстрації в його квартирі, у зв`язку з чим він не має можливості на власний розсуд розпоряджатися власним майном, не має можливості оформити субсидію та вчиняти інші дії відносно своєї квартири. За такого, він змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судове засідання, призначене на 10.11.2021, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач надала до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Третя особа свого представника у судове засідання не направила, причини його неявки не повідомила.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.01.2005 та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25.12.2013 державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Авраменко С.В., ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Вказані обставини також підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка №264460601 від 06.07.2021.

Згідно відомостей про зареєстрованих осіб ОСББ «Двадцятка» від 07.06.2021 та витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва Про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні №16.27- від 06.07.2021 за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Актом про не проживання особи за певною адресою від 07.06.2021 засвідченим сусідами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтверджується, що відповідач та її діти не проживають та ніколи не проживали в квартирі АДРЕСА_1 , їх особистих речей в квартирі не має.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 06.10.2021, виходячи з інтересів дітей, орган опіки і піклування вважає за доцільне визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Також, зі змісту вказаного висновку вбачається, що відповідач з дітьми проживають в квартирі спільного заселення за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.12.2015, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грудницькою І.М.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Право користування житловим приміщенням дитини є похідним від права користування житловим приміщенням батьків. З втратою права користуванням житловим приміщенням батьками припиняється і право користування житловим приміщенням їх дітьми.

За положеннями частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми, право на користування житловим приміщенням яких є похідним від права користування таким житлом батьків, не проживає у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, крім того, відповідач визнала позовні вимоги в повному обсязі, що з урахуванням встановлених обставин справи є підставою для задоволення позову шляхом визнання відповідача та її дітей такими, що втратили право на користування квартирою, власником якої є позивач.

У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України з державного бюджету позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду з позовом.

Інші 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору, відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання осіб таким, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову до суду за квитанцією №33084738 від 29.06.2021, що складає 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.).

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ;

відповідач ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та імені своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ;

третя особа Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м. Миколаїв, просп. Богоявленський, 1.

Повний текст судового рішення складено 09.12.2021.

Суддя І.В.Коваленко