Апеляційне провадження № 22-ц/824/2706/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи 366/2985/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Кузнєцової В.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2018 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Арапіної Н.Є., -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 07 березня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу SkodaOktavia днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу марки Mercedes-BenzGL500 під його керуванням, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

23 червня 2017 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України.

Згідно звіту від 10 березня 2017 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Mercedes-Benz», який належить йому, вартість матеріального збитку становить 297 455,03 грн., що складається з вартості відновлювального ремонту у розмірі 261 817,32 грн. та втрати товарної вартості у розмір 35 637,71 грн.

Згідно акту виконаних робіт № РН-0000101 від 07 квітня 2017 року він поніс матеріальні збитки у розмірі 217 570,00 грн. 25 жовтня 2017 року відповідачем добровільно сплачено на його користь грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн. та 27 листопада 2017 року - 5 000,00 грн.

Посилаючись на викладені обставини та у зв`язку з тим, що страхова компанія виплатила на відшкодування шкоди лише 10 000,00 грн., вважав за необхідне стягнути залишок завданих матеріальних збитків саме з відповідача.

У зв`язку з викладеним та з урахуванням уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 187 570,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 800,00 грн. та судовий збір.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 167 570,00 грн., 5000,00 грн. витрат на правову допомогу, 800,00 грн. витрат на проведення експертизи та судовий збір у розмірі 2083,70 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 167 570,00 грн. та в цій частині ухвалити нове судове рішення про стягнення з нього 67 570,00 грн.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом невірно досліджені матеріали справи та докази на підтвердження підстав позову.

Не надано оцінки також документам, які підтверджують визнання ним позову в частині перевищення страхового ліміту, оскільки його відповідальність була застрахована та на момент виникнення ДТП у нього був наявний чинний поліс строком дії з 22.05.2016 по 21.05.2017.

Вважає, що на нього, як страховика не могла бути покладена відповідальність у розмірі страхового відшкодування, оскільки 100 000,00 грн. мала сплатити страхова компанія.

Окрім цього, до ухвалення рішення судом першої інстанції ним сплачено в рахунок відшкодування шкоди позивачу 50 000,00 грн.

Суд безпідставно допустив стягнення відшкодування з нього, як особи, яка застрахувала свою відповідальність у межах суми, яка за законом має бути виплачена страховою компанією.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що йому виплачено 10 000,00 грн. страхового відшкодування відповідно до рішення Президії МТСБУ № 433/2019 про затвердження граничних сум виплат страхового відшкодування на одного потерпілого за договорами внутрішнього страхування, оскільки з грудня 2016 року ПрАТ «СТ «Іллічівське» втратило членство в МТСБУ.

Окрім цього, зазначає, що виходячи з практики ВСУ, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовляти в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав в ній викладених, просив рішення суду в частині стягнення матеріальної шкоди скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з нього 67 570,00 грн.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суд в частині стягнення витрат на правову допомогу, витрат на проведення експертизи та судового збору не оскаржується відповідачем, а тому і не переглядається апеляційним судом відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07 березня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Skoda Octavia» д/н НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» д/н НОМЕР_2 , під керуванням позивача, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 121, 122-123).

23 червня 2017 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України (а.с. 9).

Згідно звіту № 3284 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Mercedes-Benz» д/н НОМЕР_2 від 10 березня 2017 року, вартість матеріального збитку становить у розмірі 297 455,03 грн., що складається з вартості відновлювального ремонту у розмірі 261 817,32 грн. та втрати товарної вартості у розмір 35 637,71 грн. (а.с.9-48).

В період з 03 по 07 квітня 2017 року позивачем на користь фізичної особи-підприємця « ОСОБА_4 » сплачено грошові кошти у загальному розмірі 217 570,00 грн. в рахунок сплати вартості ремонтних робіт транспортного засобу «Mercedes-Benz» д/н НОМЕР_2 (а.с.57-58, 59-60, 102, 103).

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія, який на законних підставах здійснює експлуатацію транспортного засобу «SkodaOktavia» днз НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ «СК «Іллічівське» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9454842.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, виходив з того, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень пунктів 33.1.4., 33.3. статті 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1. статті 35).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як встановлено та не заперечується сторонами, 13.12.2016 на офіційному сайті МТСБУ було повідомлено, що ПрАТ «СК «Іллічівське» втратило членство в МТСБУ. МТСБУ виплатило позивачу 10 000,00 грн. в рахунок страхового відшкодування.

Під час розгляду справи по суті відповідачем частково відшкодовано позивачу матеріальні збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у загальному розмірі 30 000,00 грн. (а.с. 108).

Позивачем з урахуванням сплачених грошових коштів зменшено позовні вимоги про відшкодування відповідачем матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до розміру 187 570 грн. 00 коп.

Встановлено, що після звернення позивача до суду з заявою про зменшення позовних вимог, відповідачем відшкодовано позивачу матеріальні збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме: 25 травня 2018 року - 5 000,00 грн. (а.с. 134), 11 травня 2018 року - 5 000,00 грн. (а.с. 135), 02 липня 2018 року - 5000,00 грн. (а.с.134), а 27 липня 2018 року - 5 000,00 грн. (а.с.133), а всього 20 000,00 грн.

Тобто, вказані обставини свідчать про те, що розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу в загальному розмірі становить 167 570,00 грн.

Враховуючи те, що страховим полісом № АЕ/9454842 встановлено страхову суму (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100 000,00 грн., розмір матеріальних збитків, які відповідач має сплатити на користь позивача складає 67 570,00 грн, оскільки розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Тобто, у вказаному випадку відповідальність страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, виходячи з викладеного вище, рішення суду першої інстанції в частині задоволення судом першої інстанції позовних вимог про відшкодування шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 67 570,00 грн. матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 67 570 (шістдесят сім тисяч п`ятсот сімдесят) грн. 00 коп. завданої матеріальної шкоди.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повну постанову складено 10 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: