Номер справи 623/4352/20
Номер провадження 2/623/201/2021
РІШЕННЯ

іменем України

11 лютого 2021 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Бєссонової Т.Д.

за участю секретаря Ноль С. В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Ізюмі цивільну справу № 623/4352/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

16.12.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій зазначили, що їй на праві власності належить житловий будинок , що розташований у АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 02.03.2007 року. Відповідач її колишній чоловік зареєстрований в приналежному їй будинку, але не мешкає в ньому з 2019 року, що підтверджується довідкою про склад сім`ї. Місце фактичного його проживання їй не відомо. 27 січня 2017 року шлюб між ними було розірвано згідно рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16.01.2017 року справа № 623/2383/16-ц. Реєстрація місця проживання відповідача у будинку обмежує її права у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном.

Просить суд визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житлом, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надала.

Позивачі надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою суду від 29 грудня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до договору дарування від 02 березня 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Мацокіною Н. О. та зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації позивачем ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 15)

Відповідно до рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16.01.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. (а.с. 17)

Згідно довідки про склад сім`ї від 12.12.2020 року Голови квартального комітету № 2 ОСОБА_3 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але не мешкає з 2017 року. (а.с. 18)

Оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, до правовідносин, що виникли між сторонами у зв`язку з користування цим житлом, зокрема, при розгляді спору щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мають бути застосовані положення Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач втратив в установленому законом порядку право користування вказаним вище жилим приміщенням так як з 2017 року по день розгляду справи у суді в будинку не проживає.

Відповідач порушує права позивача тим, що не знявся з реєстрації як такий, що не проживає і не користується жилим приміщенням.

В зв`язку з тим, що відповідачем ОСОБА_2 не надано до суду заперечень проти позову, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими.

За таких обставин позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в сумі 840,80 коп. залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст.10, 11,12,13,19, 77,141, 258,263, 268, 273,274, 354 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 Ізюмським МРВ УМВС України в Харківській області 19.10.2000 року таким що втратив право користування жилим приміщенням у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду

Харківської області Т. Д. Бєссонова