Номер провадження: 22-ц/813/6350/21
Номер справи місцевого суду: 2-4598/10
Головуючий у першій інстанції Гранін В.Л
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Діана» про визнання угоди дійсною та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до Приватного підприємства «Діана», про визнання угоди дійсною та визнання права власності, у якому просить суд визнати дійсною угоду договору купівлі - продажу укладеного між ОСОБА_1 з одного боку та приватним підприємством «ДІАНА» з іншого боку від 26.11.2009 р. нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2010 року визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлові будівлі, що складаються з: літ. «А» склад 1-й поверх: 1-склад площею 63,1 кв.м., 2-склад площею 80,6 кв.м., 3-склад площею 64,1 кв.м., 4-склад площею 64,1 кв.м., 5-склад площею 64,1 кв.м., 6-склад площею 64,1 кв.м., 7-склад площею 64,1 кв.м., 8-склад площею 64,1 кв.м. всього по літ «А» 528,3 кв.м., літ. «Б» склад 1- поверх: 1- склад площею 153,3 кв.м., всього по літ. «Б» 153,3 кв.м. літ «В» складсько-адміністративний корпус 1-й поверх: 1-склад площею 87,3 кв.м., 2-склад площею 87,3 кв.м., 3-склад площею 87,3 кв.м., 4-склад площею 87,3 кв.м., 5-склад площею 87,3 кв.м., всього по 1-поверху 436,5 кв.м. 2-поверх: 1-коридор площею 6,9 кв.м., 2-кабінет площею 45,9 кв.м. 3-кабінет площею 37,6 кв.м., всього 90,4 кв.м. 1- коридор площею 6,9 кв.м., 2-кабінет площею 45,9 кв.м. 3-кабінет площею 37,6 кв.м., всього 90,4 кв.м., 1-коридор площею 6,9 кв.м., 2-кабінет площею 45,9 кв.м. 3-кабінет площею 37,6 кв.м., всього 90,4 кв.м., 1-коридор площею 6,9 кв.м., 2-кабінет площею 45,9 кв.м. 3-кабінет площею 37,6 кв.м., всього 90,4 кв.м., 1-кабінет площею 34,0 кв.м., 2-кабінет площею 47,2 кв.м. всього 81,2 кв.м., всього по 2-му поверху 442,8 кв.м.. Всього по літ «В» - 879,3 кв.м. літ. «Г» - сторожка 1-й поверх: 1-коридор площею 3,3 кв.м., 2-душ площею 2,0 кв.м. 3- туалет площею 1,1 кв.м., 4-туалет площею 1,2 кв.м., 5-коридор площею 3,8 кв.м., 6-туалету площею 1,5 кв.м., 7-коридор площею 1,6 кв.м., 8-душ площею1,5 кв.м. всього по 1-му поверху 16,0 кв.м. 2-й поверх: 1- кабінет площею 11,3 кв.м., 2-кімната охорони площею 8,4 кв.м. всього по 2-му поверху 19,7 кв.м. всього по літ. «Г» 35,7 кв.м. Що загалом складає 1596,6 кв.м. будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Одеська міська рада не була залучена до участі у якості сторони у справі.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

У судове засідання, призначене на 24 листопада 2021 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

23 листопада 2021 року до Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке вмотивовано тим, що у неї раптово погіршилось самопочуття, а саме має ознаки гострого респіраторного захворювання, у тому числі підвищену температуру тіла. У зв`язку із наведеним сімейним лікарем їй було рекомендовано пройти ПЛР-тестування на предмет інфікування короновірусом, а також перебувати в умовах самоізоляції до моменту отримання результатів вищевказаного ПЛР-тестування.

24 листопада 2021 року ОСОБА_4 подала заяву про відкладення розгляду справи, яка вмотивована тим, що її адвокат знаходиться на лікарняному, юридичної освіти заявник не має, у зв`язку із чим укладає угоду з іншим адвокатом, якому потрібен час для ознайомлення з матеріалами справи.

24 листопада 2021 року від адвоката Андрушкевич Т.Д., яка діє в інтересах ОСОБА_4 , надійшла заява про відкладення розгляду, яка вмотивована тим, що 24 листопада 2021 року було укладено угоду про надання правничої допомоги, тому час для ознайомлення з матеріалами справи для можливості представляти інтереси в суді у неї був відсутній.

Розглянувши заяви та клопотання сторони скаржника, судова колегія дійшла висновку про відмову у їх задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторони у справі.

Крім того, судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.

Додатково апеляційний суд звертає увагу, що 30 березня 2020 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Цим законом внесені зміни до ЦПК України, зокрема частиною четвертою статті 212 ЦПК України у цій редакції передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» або Державною судовою адміністрацією України».

Отже, скаржник та її представник не були позбавлені можливості вжити заходів для забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із застосуванням власних технічних засобів.

Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у цивільній справі №727/4257/19.

Крім того, у пп. 2, 5, 6 п. 1.3. Правил організації ефективного цивільного судочинства передбачено, що не може бути визнано само по собі поважною причиною і не має наслідком безумовне відкладення розгляду справи або оголошення перерви у розгляді справи: стан здоров`я, не підтверджений відповідними медичними довідками (лікарняним) та/або з датою, що безпосередньо передує даті проведення призначеного слухання крім випадків, коли з наданого медичного документу прямо вбачається протипоказання проти участі в судовому засіданні та/або коли медичне втручання призначене на час судового засідання; заміна за ініціативою сторони представника за короткий проміжок часу до дати призначеного слухання та/або не передача новому представнику всіх матеріалів необхідних для здійснення представництва; необхідність ознайомлення з матеріалами справи, якщо у сторони була відповідна можливість до початку судового засідання (до дати судового засідання), однак сторона нею не скористалася без поважних причин.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на те, що відповідач у справі приватне підприємство «ДІАНА» було власником гаражів (нежитлових будівель) загальною площею 564 кв. м. на підставі рішення господарського суду Одеської області від 29.06.2005р., справа № 22/213-05-6009, зареєстровано комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» (КП «ОМБТІ та РОН) 08.08.2005р. витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 7989103 від 08.08.2005р. реєстраційний номер 10128402, номер запису 3692 в книзі 44неж-197 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач здійснив самочинну побудову та призвів реконструкцію вищевказаних нежитлових будівель - гаражів. Згідно із технічного паспорту, виготовленого комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» (КП «ОМБГІ та РОН») нежитлові будівлі - гаражі, розташованих на земельні ділянці площею 2634 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Нежитлові будівлі, що розташовані по АДРЕСА_1 , складаються з: літ. «А» склад 1 - й поверх: 1 - склад, площею 63,1 кв. м., 2 - склад, площею 80, 6 кв. м, 3 - склад, площею 64, 1 кв. м, 4 - склад, площею 64, 1 кв. м, 5 - склад, площею 64, 1 кв. м, 6 - склад, площею 64,1 кв. м, 7 - склад, площею 64,1 кв .м; 8 - склад, площею 64,1 кв. м. Всього по літ.«А» - 528, 3 кв. м, літ.«Б» склад 1 - поверх: 1 - склад, площею 153, 3 кв. м. Всього по літ. «Б» - 153, 3 кв. м., літ «В» складсько-адміністративний корпус 1-й поверх: 1-склад, площею 87,3 кв. м., 2-склад, площею 87,3 кв. м., З- склад, площею 87,3 кв. м., 4- склад, площею 87,3 кв .м., 5- склад, площею 83,7 кв. м. Всього по 1-поверху 436,5 кв .м. 2-поверх: 1-коридор, площею 6,9 кв .м., 2-кабінет, площею, 45,9 кв. м., З- кабінет, площею 37,6 кв. м. Всього: 90.3 кв. м. 1-коридор, площею 6,9 кв. м., 2-кабінет, площею, 45,9 кв. м., 3-кабінет, площею 37,6 кв. м. Всього: 90,4 кв. м. 1-коридор, площею 6,9 кв. м., 2-кабінет, площею, 45,9 кв. м., З- кабінет, площею 37,6 кв. .м. Всього: 90,4 кв. м. 1-коридор, площею 6,9 кв. м., 2-кабінет, площею, 45,9 кв. м., З- кабінет, площею 37,6 кв. м. Всього: 90,4 кв. м. 1-кабінет, площею 34,0 кв. м., 2-кабінет, площею 47,2 кв. м. Всього: 81,2 кв. м. Всього по 2-поверху 442,8 кв. м. Всього по літ «В» - 879,3 кв. м. літ «Г» сторожка 1-й поверх: 1-коридор, площею 3,3 кв. м., 2-душ, площею 2,0 кв. м., 3-туалет, площею 1,1 кв. м., 4-туалет, площею 1,2 кв. м., 5- коридор, площею 3,8 кв. м., 6-туалет, площею 1,5 кв. м., 7-коридор, площею 1,6 кв. м., 8-душ, площею 1,5 кв. м. Всього по 1-поверху 16,0 кв. м. 2-й поверх: 1-кабинет, площею 11,3 кв. м., 2-кімната охорони, площею 8,4 кв. м. Всього по 2-поверху 19,7 кв. м. Всього по літ. «Г» 35,7 кв. м. Усього 1596,6 кв. м.

Восени 2009 року у зв`язку з настанням скрутних умов ПП «ДІАНА» запропонувало позивачеві придбати у власність зазначені нежитлові будівлі - гаражі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Досягнувши спільних домовленостей сторони звернулись до нотаріальної контори для вчинення нотаріальної угоди договору купівлі-продажу, однак державний нотаріус відмовив сторонам в посвідченні документу, а також запропонував звернуться до компетентних установ з метою введення до експлуатації самочинно побудованих та реконструйованих нежитлових будівель і отримання документу, який посвідчує право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна.

Сторони уклали письмову угоду купівлі-продажу спірної нерухомості 26 листопада 2009 року, згідно із якої позивач передала обумовлену договором грошову суму у розмірі еквівалентну 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США та фактично отримала у власність нежитлові будівлі - гаражі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того відповідач зобов`язався звернутися до відповідних органів та вирішити питання щодо введення в експлуатацію самочинно побудованих та реконструйованих нежитлових будівель протягом місяця. До цього часу свої зобов`язання відповідач не виконав, тому позивачка звернулася до суду з позовом про визнання угоди дійсною.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджуються письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним.

Сторони не мають можливості посвідчити договір у нотаріуса, оскільки на земельній ділянці є не прийняті в експлуатацію побудовані та реконструйовані нежитлові будівлі.

Цей договір купівлі-продажу між сторонами судом визнається дійсним, так як згідно висновків судової будівельно-технічної експертизи від 14 травня 2010 року будівельні роботи по будівництву нових приміщень виконані з дотриманням будівельних, технічних і санітарних вимог, норм і правил і не перешкоджають в користуванні суміжним землекористувачам

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії які не суперечать закону.

Згідно зі ч 5 ст. 376 ЦК України за вимогою власника (користувача) земельною ділянкою суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, самочинно збудоване ним, це не порушує прав інших осіб.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись з огляду на наступне.

Щодо незалучення Одеської міської ради як учасника справи.

Згідно з положеннями статті 11 Європейської хартії місцевого самоврядування (м. Страсбург, 15.10.1985 року, ратифікованої Законом України від 15.07.1997 року № 452/97-ВР) органи місцевого самоврядування мають право використовувати засоби правового захисту для забезпечення вільного здійснення своїх повноважень і поважання принципів місцевого самоврядування, які утілені в конституції чи національному законодавстві.

Відповідно до ст. 145 Конституції України права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» одним з основних принципів місцевого самоврядування є судовий захист прав місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й уч. 1 ст. 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з позовом).

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення з позовом).

За змістом ст. 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з позовом) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (у редакції, чинній на час звернення з позовом).

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року No 2 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з позовом) суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте, в порушення положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з позовом) суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не роз`яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а саме: про необхідність залучення Одеської міської ради до участі у справі, як відповідача, із належним оформленням цієї процесуальної дії згідно зі ст. 33 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з позовом).

Наведені обставини свідчать про невиконання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства щодо роз`яснення позивачу права на заміну неналежного відповідача належним або залучення до участі у розгляді справи у якості співвідповідача Одеську міську раду, внаслідок чого остання була протиправно позбавлена права на захист інтересів територіальної громади та визнання спірного нерухомого майна відумерлим.

Отже, Одеська міська рада як власник земель комунальної власності територіальної громади м. Одеси не була залучена до участі у справі, що порушило її права та свободи оскаржуваним судовим рішенням.

Щодо суті спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «ДІАНА» набуто право власності на гаражі (нежитлові будівлі) загальною площею 564 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення господарського суду Одеської області від 29.05.2005 року усправі № 22/213-05-6009.

Згодом, ПП «ДІАНА» проведено реконструкцію вищевказаних гаражів (нежитлових будівель) та самочинно побудовано ряд будівель.

В описовій частині оскаржуваного рішення суду першої інстанції, зазначено, що восени 2009 року у зв`язку з настанням скрутних умов ПП «ДІАНА» запропоновало ОСОБА_1 придбати у власність вищевказані будівлі. Досягнувши спільних домовленостей, сторони звернулись до нотаріальної контори для вчинення нотаріальної дії з укладення договору купівлі-продажу, однак, отримали відмову у зв`язку з тим, що необхідно звернутись до компетентних установ з метою введення до експлуатації самочинно побудованих та реконструйованих нежитлових будівель.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи №052/2010, складеного 14.05.2010 року експертом Скібинською Т.М. вбачається, що обстежуваний об`єкт включав в себе наступні нежитлові будівлі прибудовані до основної будівлі під літ. «А», а саме: склад літ. «Б», склад адміністративний корпус літ «Б», сторожка під літ. «Г».

Таким чином, відповідачем самочинно реконструйовано основну будівлю під літ. «А» та добудовано склад під літ. «Б», склад адміністративний корпус під літ «Б», сторожку під літ. «Г», що загалом склало 1596,6 кв.м. будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

В матеріалах справи відсутні документи, які надавали б як відповідачу, так і позивачу право на проведення будівельних робіт та прийняття об`єкта нерухомості в експлуатацію та будь-які докази, які б свідчили про те, що будівництво здійснено відповідно до дозвільних документів.

У відповідності до ст. 328 ЦК України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення суду) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення суду) право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 30-1 Закону України «Про планування та забудову територій» (чинний на час прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Сертифікат відповідності - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Для одержання сертифіката відповідності замовник або уповноважена ним особа подає до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка надала дозвіл на виконання будівельних робіт, письмову заяву, до якої додаються: 1) проектна документація на будівництво об`єкта, погоджена та затверджена в установленому законодавством порядку; 2) акт готовності об`єкта до експлуатації, підписаний генпроектувальною та генпідрядною організаціями, субпідрядними організаціями, що здійснювали будівництво, генпроектувальною організацією, замовником, страховою компанією (якщо об`єкт застрахований).

Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об`єктів будівництва забороняється.

Сертифікат відповідності є підставою для укладання договорів про постачання на ці об`єкти необхідних для їх функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії тощо, включення даних про цей об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на цей об`єкт.

Висновок судової будівельно-технічної експертизи №052/2010, складений 14.05.2010 року експертом Скібинською Т.М., не може бути дозвільним документом, який би свідчив про прийняття до експлуатації спірних об`єктів нерухомості у відповідності до вимог чинного на той момент законодавства.

Враховуючи зазначене, вбачаэться, що пред`явлений позов був спрямований не на визнання договору укладеним, а на набуття права власності на об`єкт самочинного будівництва з метою спрощення або уникнення складної процедури оформлення прав на збудований будинок.

Більше того, суд не повинен заміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови, визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку є винятковим способом захисту права.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи повинен був належним чином перевірити, чи є це будівництво самочинним, чи звертався позивач або відповідач до компетентних органів із питань їх узаконення, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Таким чином, судом першої інстанції не враховано вимоги законодавства, яке регулювало порядок набуття права власності на новостворені об`єкти нерухомості та прийняття їх до експлуатації, та безпідставно надано перевагу висновку експерта замість встановлення обставин наявності чи відсутності дозвільних документів.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 376 ЦК України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення суду) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Однак, судом першої інстанції не досліджувались обставини правомірності користування відповідачем земельною ділянкою, під якою розміщені самочинно збудовані будівлі, форму власності цієї земельної ділянки та її перебування в комунальній власності територіальної громади м. Одеси.

Також судом першої інстанції не встановлено правових підстав користування відповідачем земельною ділянкою, під якою розташовані самочинно збудовані будівлі, безпідставно застосовано до спірних правовідносин норму, яка регулює набуття права власності власника чи користувача земельної ділянки на самочинно збудоване ним нерухоме майно.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення договору) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно зі ч. 1 ст. 220 ЦК України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення суду) у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 вищевказаної статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Однак, незважаючи на вищевказане та встановлені судом фактичні обставини наявності на земельній ділянці не прийнятих до експлуатації побудованих та реконструйованих нежитлових будівель, у зв`язку з чим сторони отримали відмову у нотаріальному посвідчені договору, то такі обставини не свідчать про безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та, відповідно, втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення суду) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та визнав дійсним договір купівлі-продажу самочинно збудованих об`єктів нерухомості, який у відповідності до вимог законодавства підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Повний текст судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Дришлюк А.І. перебував у відпустці з 06 грудня по 07 грудня 2021 року включно, що підтверджується довідкою №353д від 06.12.2021р. відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повне судове рішення виготовлено 08 грудня 2021 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2010 року скасувати.

Ухвалити по суті спору нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Діана» про визнання угоди дійсною та визнання права власності відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 грудня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк