Справа № 308/4275/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання Бомбушкар В.П.

позивача ОСОБА_1

представника відповідачів адвоката Свиди О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування та про визнання права власності на Ѕ частину будинку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом у якому зазначає, що 12.06.1997 року він уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 . У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 . Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.11.2019 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано. За час перебування у шлюбі було придбано нерухоме майно будинок АДРЕСА_1 , шляхом оформлення такого на відповідача ОСОБА_2 згідно договору дарування від 17.12.2003 року. Грошові кошти для придбання даного будинку вносились у більшій частині ним, оскільки ним було реалізовано недобудований будинок в АДРЕСА_2 , шляхом оформлення договору дарування на покупця ОСОБА_4 , згідно з договором дарування від 16.12.2003 року. З метою поділу спільного майна він звернувся до реєстратора та з отриманих відомостей йому стало відомо що будинок по АДРЕСА_1 подарований відповідачем ОСОБА_2 відповідачу ОСОБА_3 згідно договору дарування від 05.02.2019 року.

А тому посилаючись на те, що будинок був придбаний під час перебування у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя, однак в порушення його прав відчужений з метою приховання від поділу просить суд визнати недійсним договір дарування від 05.02.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Петрик Н.В., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з моменту укладення, визнати за ним право власності на Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Додав , що позивачка подарувала спірний будинок дочці на його прохання.

Представник відповідачів адвокат Свида О.В. в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши що будинок по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, яким вона розпорядилася, та відповідно до договору дарування від 05.02.2019 року, подарувала такий їхній доньці. Також просив застосувати строк позовної давності до вимог ОСОБА_1 та надав суду копію оскаржуваного рішення , а саме копію договору дарування нерухомого майна від 05.02.2019 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що між ними із ОСОБА_1 була домовленість про те, що ОСОБА_1 відчужує на користь його дружини, шляхом укладення договору дарування, будинок по АДРЕСА_2 , а ОСОБА_5 у свою чергу, оскільки ОСОБА_1 , не хотів мати справу з грошима, через агентство нерухомості підшукав для ОСОБА_1 та купив будинок по АДРЕСА_1 , який подарував дружині ОСОБА_1 , а також доплатив йому 20000 дол. США.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що ОСОБА_1 проживав з ним по сусідству у будинку АДРЕСА_1 . Разом з ним у будинку проживали дружина, донька, сестра дружини, теща, син сестри жінки. Як йому відомо, зі слів попереднього власника будинку ОСОБА_7 , будинок у нього придбав ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення позивача та заперечення представника відповідача, оцінивши покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно надавши оцінку наявним у справі доказам які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом ч.2 ст. 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що позивач та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 12.06.1997 року по 11.11.2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради 12.06.1997 року та рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2019 року у справі № 308/13508/18.

Також, 17.12.2003 року на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за №6083, ОСОБА_2 набула у власність майно , а саме будинок АДРЕСА_1 .

У подальшому, відповідно до договору дарування нерухомого майна від 05.02.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №21, ОСОБА_3 отримала у власність нерухоме майно, а саме будинок АДРЕСА_1 .

За приписами ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Нормами ст.ст. 626, 627 встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У п. 7 вищевказаного договори сторони засвідчили, що договір укладений не про людське око, не приховує іншу угоду і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки, не носить характеру мнимої та удаваної угоди.

Як зазначає позивач про набуття ОСОБА_2 у власність будинку АДРЕСА_3 , на підставі договору дарування йому було відомо і вказаний договір позивачем не оскаржувався.

Не заявляє позивач і на даний час вимогу про визнання недійсним договору дарування від 17.12.2003 року, на підставі якого відповідач ОСОБА_2 набула у власність вищезазначений будинок.

З огляду на зазначене суд не бере до уваги покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , як такі, що не мають значення для вирішення даної справи.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, у ст. 203 ЦК України наведено вичерпний перелік умов, при дотриманні яких договір буде дійсним.

При цьому ЦК України установлює презумпцію правомірності договору, а саме відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, враховуючи, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд доходить висновку, що позивачем не доведено наявність обставин, які б свідчили про недотримання вимог, визначених ст. 203 ЦК України, при укладенні оспорюваного договору дарування , і, що відсутні законні підстави для визнання недійсним договору дарування від 05.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Петрик Н.В., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з моменту укладення, та визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1 , а тому позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 11, 319, 626,627 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 18, 76,77, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування та про визнання права власності на Ѕ частину будинку відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.А. Придачук