КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
У Х В А Л А

м. Київ Справа № 369/6566/21

07 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ратнікової В.М.

суддів: Левенця Б.Б.

Борисової О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Васильєва Максима Олександровича ухвалу Києво- Святошинського районного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року, постановлену під головуванням судді Фінагеєвої І.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Будеко- 2016» про визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Києво- Святошинського районного суду Київської області від 27 жовтня 2021 рокувідмовлено у прийнятті до розгляду заяви представника позивача Васильєва М.О. про збільшення позовних вимог у цивільній справі № 369/6566/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Будеко- 2016» про визнання правочину недійсним.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 02 листопада 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Васильєв Максим Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду та вирішення питання про прийняття заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до вимог частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Стаття 353 ЦПК України містить вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, на які може бути подано апеляційну скаргу окремо від рішення суду. У вказаному переліку відсутня ухвала суду про відмовлено у прийнятті до розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Заперечення на ухвали, що не підлягаютьоскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Цей припис згідно з позицієюКонституційного Суду Українислід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду Українивід 27 січня 2010 року №3-рп/2010).

Європейський суд з прав людинивказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розглядусправи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбаченихстаттею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а такожмає братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і можепідлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року).

Таким чином, право на суд, складовоюякого є право доступу до правосуддя, в аспекті апеляційного оскарження ухвали місцевого суду може бути обмежено на національному рівні з легітимною метою та із забезпеченням пропорційності при застосуваннівідповідних правових засобів, передбаченихпроцесуальним законом. Наведене не маєнаслідком порушення права на доступ до правосуддя.

Правові висновки щодо порядку оскарженняокремо від рішення суду ухвал суду першоїінстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі №522/14750/16-ц, від 13 червня 2018 року у справі №761/6099/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі №623/3792/15-ц, у постанові від 13 березня 2019 року у справі №522/18296/14-ц.

Велика Палата Верховного Суду зверталаувагу на те, щовстановлення у процесуальномузаконі переліку ухвал суду першоїінстанції, що можуть бути оскарженіокремо від рішення суду стосовносуті спору, та відтермінуванняреалізації права на апеляційнеоскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодосуті спору є розумнимобмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігтизловживанням процесуальними правами, якіможуть призводити до невиправданихзволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційнеоскарження окремо від рішення суду щодосуті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремооскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Верховний Суд у складіОб`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постановівід 12 вересня 2018 року у справі №752/1016/17 дійшов висновку, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати в порядку, визначеномупроцесуальним законом, не зловживаючисвоїми процесуальними правами у спосібподання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №668/8268/15-ц.

Виходячи зі змісту статті 353 ЦПК України, ухвала суду про відмовлено у прийнятті до розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог не підлягає апеляційному оскарженню.

Згідно з п.4 ч.5 ст.357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягаєоскарженню окремо від рішення суду.

Враховуючи те, що ухвала суду першоїінстанції про відмову у прийнятті до розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог відповідно до положень ЦПК України не входить до переліку ухвал, визначеного статтею 353 ЦПК України, на якіможуть бути поданіскарги окремо від рішення суду, то апеляційнускаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Васильєва Максима Олександровича ухвалу Києво- Святошинського районного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року, постановлену під головуванням судді Фінагеєвої І.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Будеко- 2016» про визнання правочину недійсним слід повернути апелянту.

Керуючись ст.ст.353, 357 ЦПК України, суд-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Васильєва Максима Олександровича ухвалу Києво- Святошинського районного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року, постановлену під головуванням судді Фінагеєвої І.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Будеко- 2016» про визнання правочину недійсним- повернути апелянту.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: