Ухвала

07 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 599/929/21

провадження № 61-18998ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 16 червня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відокремленого структурного підрозділу «Зборівський фаховий коледж Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 рокуОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відокремленого структурного підрозділу «Зборівський фаховий коледж Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, стягнення коштів, в якому просила суд: визнати незаконним та скасувати наказ директора відокремленого структурного підрозділу «Зборівський фаховий коледж Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя» від 18 лютого 2021 року № 16-В «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності методиста ОСОБА_1 »; стягнути з відповідача на свою користь невиплачену заробітну плату за день невиходу на роботу у розмірі 621,88 грн та судові витрати.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 16 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора відокремленого структурного підрозділу «Зборівський фаховий коледж Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя» від 18 лютого 2021 року № 16-В «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності методиста ОСОБА_1 ».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року апеляційну скаргу відокремленого структурного підрозділу «Зборівський фаховий коледж Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя» задоволено.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 16 червня 2021 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 та визнання незаконним, скасування наказу директора відокремленого структурного підрозділу «Зборівський фаховий коледж Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя» від 18 лютого 2021 року № 16-В «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності методиста ОСОБА_1 » скасовано.

Ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу директора відокремленого структурного підрозділу «Зборівський фаховий коледж Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя» від 18 лютого 2021 року № 16-В «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності методиста ОСОБА_1 » відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У листопаді 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 16 червня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Пунктом 2 частини першої статті 274 ЦПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктами 1, 2 частини четвертої статті 19 ЦПК України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ та справ, що виникають з трудових відносин.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено, що з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 270 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у даній справі щодо вимоги майнового характеру становить 621,88 грн, що станом на 01 січня 2021 рокуне перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн * 100 = 227 000 грн).

Отже, зазначена справа на підставі вимог закону відноситься до малозначних.

Крім того, позивачем було заявлено вимогу немайнового характеру щодо визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Ураховуючи те, що справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України справа не відноситься до тієї категорії справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи та наявність чіткої й незмінної судової практики, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Зазначення у постанові Тернопільського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року про можливість її оскарження у касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу вимог статей 390, 392 ЦПК України окремого розгляду не потребує.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 16 червня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відокремленого структурного підрозділу «Зборівський фаховий коледж Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, стягнення коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк