Провадження №22-ц/824/1631/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року у справі за клопотанням адвоката Власенка Дмитра Олександровича в інтересах громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 , заінтересована особа Київська міська рада про визнання рішення іноземного суду на території України,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року заявник звернувся до суду з клопотанням про визнання рішення іноземного суду на території України.

В обґрунтування клопотання зазначив, що рішенням Івацевицького районного суду Брестської області від 05 травня 2015 року, яке набрало законної сили 16 травня 2015 року, встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнавши їх рідними братами. Представник заявника в клопотанні посилався на діюче законодавство з міжнародних правовідносин, якими регулюється порядок визнання рішень, які не потребують примусового виконання, між Україною та Республікою Білорусь. У зв`язку з вищевикладеним, просив визнати на території України вищевказане рішення Івацевицького районного суду Брестської області Республіки Білорусь від 05 травня 2015 року.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року заяву задоволено, визнано на території України рішення Івацевицького районного суду Брестської області Республіки Білорусь від 05 травня 2015 року по цивільній справі номер 2-400, яке набрало законної сили 16 травня 2015 року, яким встановлено факт родинних відносин, а саме: що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Івацевичі Брестської області Республіки Білорусь, є рідним братом ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Івацевичі Брестської області Республіки Білорусь та помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Києві, Україна.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання відмовити.

05.08.2021 року заявник направив відзив на апеляційну скаргу вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, а ухвалу суду - законною і обґрунтованою. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Хоча чинним процесуальним законом й передбачено, коли апеляційний суд не обмежений доводами апелянта, до даного випадку такі виключення не відносяться.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з огляду на наступне:

Апелянт звернулась до апеляційного суду з оскарженням ухвали суду першої інстанції як особа, яка не була залучена до участі у розгляді справи, хоча таким судовим рішенням порушуються її права та інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо того, чи було чи не було вирішено судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. При цьому, якщо посилання апелянта про вирішення судом першої інстанції питань про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю. Такої ж правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2019 року у справі №360/1938/16.

За таких умов при розгляді апеляційних скарг даної категорії суд насамперед має вирішити питання, чи порушує оскаржуване судове рішення права та інтереси апелянта. Якщо суд прийде до позитивного висновку із зазначеного питання, оскаржуване рішення підлягає перегляду по суті справи. У разі, якщо оскаржуване рішення не стосується прав свобод, інтересів та (або) обов`язків апелянта, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Порушення своїх прав та інтересів апелянт обґрунтовує насамперед тим, що рішення Івацевицького районного суду Брестської області Республіки Білорусь від 05 травня 2015 року впливає на право спадкування апелянта після померлого ОСОБА_3 . В той же час, апелянт не звернула увагу на те, що в рамках справи, в якій було подано апеляційну скаргу, не вирішується питання ні щодо порядку спадкування, ні щодо кола осіб, які мають право на таке спадкування. Зокрема, предметом апеляційного оскарження є ухвал Печерського районного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року, яка не містить жодного висновку з тих питань, якими апелянт обґрунтовує своє право на апеляційне оскарження.

В рамках даної справи було постановлено судове рішення про визнання на території України рішення іноземного суду, яке не потребує примусового виконання. При цьому, як за положеннями процесуального закону, що діяв на час вирішення справи, а саме, розділу 8 ЦПК України, так і за положеннями ЦПК України в сьогоденній редакції, при вирішенні питання щодо визнання рішення іноземного суду національний суд вирішує лише питання процедурного характеру та не має компетенції вирішувати питання обґрунтованості чи необґрунтованості такого рішення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції від 26 квітня 2017 року не може порушувати права та інтереси апелянта, відтак апелянт не довела наявності у неї права на оскарження зазначеного судового рішення. В той же час апелянт не позбавлена можливості оскарження самого рішення Івацевицького районного суду Брестської області Республіки Білорусь від 05 травня 2015 року у разі, якщо вона вважає, що вказане рішення порушує її права. Крім того, оскільки апелянт не була стороною вказаної справи, у відповідності до положень ч. 5 ст. 82 ЦПК України вона може спростовувати встановлені таким рішенням обставини при вирішенні спору по суті.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що апелянтом не було належним чином доведено свої посилання стосовно того, що оскаржувана ухвала порушує її права та інтереси.

Згідно з п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне закрити апеляційне провадження на підставі ч.3 ст.362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 362, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько