_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/807/20
Провадження № 2/947/32/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2021

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Тельпіс Я.І., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 16.01.2019р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення пені за договором позики від 28.12.2018р., обґрунтовуючи його тим, що 28.12.2017 року між ним та Фабриковим було укладено договір позики, за яким він передав Фабрикову у власність грошові кошти (позику) в сумі 294 300,00 гривень, що було еквівалентно на день передачі позики - 10 900,00 доларів США, а Фабриков зобов`язався повернути до 28.03.2018р.

05.04.2018 року Фабриковим було повернуто гривневий еквівалент 900 доларів США, проте сума, еквівалентна 10 000 доларів США, добровільно повернута не була, та ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 03.10.2019р. у справі № 522/9534/19 було стягнуто з ОСОБА_4 на його користь заборгованість за договором позики від 28.12.2017 року в сумі 270 000 грн. та пеню за період з 10.04.2018р. по 30.05.2018р. в сумі 135 000 грн. Рішення суду виконано Фабриковим повністю 23.12.2019р.

Однак, оскільки Фабриков прострочив виконання договору і ним передбачено стягнення пені у розмірі 1 % від неповернутої суми позики за кожен день прострочення, то просив стягнути з нього пеню 985 500,00 грн. (365 днів х 2700 грн.) за період прострочення з 01.06.2018 року по 01.06.2019р. та судові витрати.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на ви завищену суму пені, яка не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, значно перевищує збитки позивача. Заявлений до стягнення розмір пені вважає надмірним для відповідача, єдиним джерелом доходу якого є пенсія у розмірі 5 000,00 грн. Відповідачем заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у сумі 8500,00 грн.

Також представник відповідача просив застосувати строк давності щодо пені у період з 1.06.2018р. по 15.01.2019р. та норми ст.551ч.3 ЦК України.

Відповідно до ст.82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вислухавши пояснення учасників справи. Дослідивши письмові докази, суд проходить до наступного.

Цим судом та заочним рішенням від 3.10.2019р., ке набрало законної сили) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та пені, встановлено, що 8 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець ОСОБА_1 передає позичальнику ОСОБА_2 у власність грошові кошти в сумі 294300 гривень 00 копійок, що еквівалентно 10900 доларів США, на день підписання цього договору, а позичальник зобов`язується повернути їх позикодавцю в строк та на умовах, визначених цим договором. Повернення позики здійснюється в гривнях в сумі, яка еквівалентна доларам станом на день повернення.

Пунктом 5 договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позику через три місяці, до 28.03.2018 року включно. Повернення позики підтверджується розпискою позикодавця. Повернення позики здійснюється в місті Одесі.

В пункті 2 сторонами визначено, що позика передана позикодавцем позичальнику до підписання сторонами цього договору готівкою, про що свідчить підписання позичальником цього договору. На підтвердження отримання грошової суми позичальник також видає позикодавцю розписку, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Позика за цим договором є безпроцентною (п.3).

Сторони дійшли домовленості, що у разі прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню у розмірі 1% від неповернутої суми позики за кожен день прострочення (пункт 6).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання (пункт 9).

На виконання зазначеного договору, Фабриков 28 грудня 2017 року склав розписку, якою засвідчив, що отримав від Друт позику в сумі 294300 гривень, що еквівалентно 10900 доларів США, у відповідності до умов договору позики від 28.12.2017 року, які зобов`язався повернути Друт в строк до 28 березня 2018 року.

Фабриковим 05.04.2018 року було повернуто йому на виконання зазначеного договору позики грошові суми у розмірі еквівалентному 900 доларів США.

Зазначеним рішенням суду від 3.10.2019р. стягнуто, зокрема, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 28 грудня 2017 року в сумі 270000 грн., пеню за період з 10 квітня 2018 року по 30 травня 2018 року в сумі 135000 грн., що в загальній сумі складає 405000 грн. Рішення набрало законної сили, видано виконавчі документи.

Вказане рішення суду виконано Фабриковим 23.12.2019р.

За нормою ст. 81ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ст.551ч.2-3 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ст.258 ч.2 п.1 ЦК України період за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати 1 року.

Оскільки позов подано до суду 16.01.2020р., то до строку нарахування пені за період з 1.06.2018р. по 15.01.2019р. слід застосувати вимоги ст.258ч.2п.1 ЦК України.

Таким чином строк за яким може бути стягнута пеня у даному випадку обчислюється з 16.01.2019р. по 1.06.2019р. (137 днів).

За вказаний період сума, яка не була повернута відповідачем за вищезазначеним рішенням суду складає 270000 грн., отже 1% від цієї суми становить 2700 грн.

Таким чином сума, яка може бути стягнута у якості пені складає 369900 грн. (137 х 2700).

Суд враховує, що відповідач є пенсіонером та отримує пенсію близько 5000 грн., періодично 8 разів з 28.05.2018 по 19.07.2020р. виїжджав за межі України, і з них 6 разів літаком. Погасив борг за зазначеною розпискою 23.12.2019р.

Оскільки збитками у справі за зазначений період є сума 270000 грн., а нарахована пеня значно перевищує цю суму, і враховуючи, що з відповідача, який є пенсіонером, зазначеним рішенням суду від 3.10.2019р. вже стягнуто пеню у сумі 135000 грн., суд керуючись нормами ст.551ч.3 ЦПК України, вважає ці обставини такими, що мають істотне значення, а тому вважає за можливе зменшити її розмір до 135000 грн., щоб розмір пені не перевищував суми збитку позивача за зазначений період. Суд вважає, що така сума штрафу буде справедливою та обґрунтованою.

Судові витрати слід стягнути відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) пеню за період з 16.01.2019р. по 1.06.2019р. у сумі 135000 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.