ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/575/21 Справа № 183/1784/20 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача спричинену йому майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 120905 грн.

Позов мотивований тим, що 26 листопада 2019 року о 16 годині 30 хвилин на 158 км + 920 метрів автошляху М29 Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ21013, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед початком зміни напрямку руху з крайньої правої смуги для розвороту, не переконався в безпеці свого маневру, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Cady», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок вказаної події зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а про настання страхового випадку було повідомлено страхові компанії ПрАТ «СК «Глобал Гарант» та ПАТ «СК «Арсенал Страхування».

Постановою Новомосковського міськрайоного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340 гривень, а 02.01.2020 року відповідач подав до Страхової компанії ПрАТ «СК «Глобал Гарант» копію рішення по справі для здійснення страхового відшкодування потерпілій особі.

Судовим експертом здійснено товарознавче дослідження автомобіля «Volkswagen Cady», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачеві на праві власності, визначенол вартість спричиненого майнового збитку у розмірі 215955,09 грн., за проведення експертизи позивачем було сплачено 2050 грн.

В свою чергу, ПрАТ « СК «Глобал Капітал» виплатило позивачеві суму страхового відшкодування у розмірі 100000 грн.

Посилаючись на загальні вимоги Цивільного Кодексу України щодо відшкодування шкоди, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь матеріальні збитки у сумі 115955,09 грн., а також витрати на евакуацію автомобіля з місця ДТП у розмірі 2900 грн, витрати на залучення експерта, та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2020 року позов задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою 118859, 09 гривень грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1188 гривень, 59 копійок, витрати на проведення експертизи у розмірі 2050 гривен.

Рішення суду мотивовано тим, що поданий позивачем висновок судового експерта не викликає у суду сумнівів, з точки зору достовірності, належності та допустимості, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути спричинену майнову шкоду та витрати на евакуацію пошкодженого автомобіля в в загальному розмірі 118859,09 грн., з яких 115955,09 грн., є різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 26 листопада 2019 року о 16 годині 30 хвилин на 158 км + 920 метрів автошляху М29 Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ21013, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед початком зміни напрямку руху з крайньої правої смуги для розвороту, не переконався в безпеці свого маневру, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Cady», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок вказаної події зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 10).

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с. 5-6).

Власником транспортного засобу - автомобіля «Volkswagen Cady», реєстраційний номер НОМЕР_2 , являється позивач по справі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 5, зворотна сторона).

Задовольняючи позов, районний суд обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогнебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, яка створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює.

Статтею 1194 ЦК України, передбачено, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Це означає, що за володільця відповідних джерел підвищеної небезпеки обов`язок відшкодування завданої шкоди потерпілому несе страховик в межах суми страхової виплати (страхового відшкодування).

При вирішення питань про відшкодування шкоди, завданої майну особи внаслідок ДТП, та визначенні розміру такої шкоди, слід врахувати положення ст. 1192 ЦК України, відповідно до якої суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а також положення частини 2 ст. 22 ЦК України відповідно до якої збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянувши справу за відсутності відповідача, який наполягав на відкладенні розгляду справи з поважних причин, позбавив відповідача права на доступ до правосуддя, а саме надання своїх заперечень проти позову, надання доказів на спростування позову, тобто він був позбавлений оспорити свої порушені права, колегія судів не може прийняти до уваги, оскільки відповідач не був позбавлений викласти свої заперечення та надати докази в апеляційній скарзі, проте останнім цього зроблено не було.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачами у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко