Номер провадження: 22-ц/813/3915/21
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря: Стадніченка А.І.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_2 адвоката Волканова Є.В.,

представника позивачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , позивача і апелянта ОСОБА_5 адвоката Левіта І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання привести нежитлове приміщення в первісний стан,

встановив:

27 липня 2018 року ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просили зобов`язати відповідачів власними силами і за свій рахунок відновити нежитлове приміщення 14 (колишня квартира АДРЕСА_1 , згідно до технічного паспорту, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» станом на 09.02.2006 року (т.1, а.с. 5-9).

Позовні вимоги були мотивовані тим, що ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є власниками квартир у багатоквартирному житловому будинку за адерсою: АДРЕСА_2 . 21.02.2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули у власність квартиру АДРЕСА_3 вказаного будинку та здійснили її реконструкцію під нежитлове приміщення.

Позивачі зазначили, що внаслідок реконструкції були здійснені будівельні роботи: знесено всі внутрішні стіни та перегородки в межах вказаної квартири; у фасадній стіні будинку улаштовано фасадний вхід та прибудинковий ганок.

Після закінчення будівництва відповідачі отримали декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 22.03.2018 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР.

Вказаними діями відповідачі порушили право власності позивачів, оскільки знесення всіх внутрішніх стін та утворення у фасадній стіні дверного отвору загрожує міцності будинку, і як наслідок - безпечності проживання у будинку. Прибудова ганку біля дверного отвору призвела до перешкоди позивачам вільно користування територією багатоквартирного будинку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2019 року позов ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про зобов`язання привести нежитлове приміщення в первісний стан було задоволено частково (т.1, а.с. 212-214).

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 власними силами і за свій рахунок привести в первісний стан нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , згідно до технічного паспорту виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» станом на 09.02.2006 року, шляхом відновлення віконного прорізу, замість улаштованого дверного прорізу в кімнаті №5, площею 10,3 кв.м.

В іншій частині позову було відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою (т.1, а.с. 228-233).

В свою чергу, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 також звернулись до суду з апеляційними скаргами (т.1, а.с. 217-225, т.2, а.с. 80-83).

В апеляційних скаргах їх заявники просили оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позивач ОСОБА_5 просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_5 та відмови в задоволенні апеляційних скарг відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками квартир у багатоквартирному будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 .

В свою чергу, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули у власність квартиру АДРЕСА_3 вказаного будинку та здійснили її реконструкцію під нежитлове приміщення, здійснивши наступні будівельні роботи:

-знесено всі внутрішні стіни та перегородки в межах вказаної квартири (на теперішній час приміщення АДРЕСА_3 );

-у фасадній стіні будинку, яка є опорною конструкцією будинку, улаштовано фасадний вхід та прибудований ганок.

Таким чином, є обгрунтованими доводи позивачів у даній справі про те, що зазначеною реконструкцію житлового приміщення відповідачів в нежитлове були порушені права позивачів, які також проживають у даному багатоквартирному житловому будинку, та які полягають у наступному.

Так, відповідачами у даній справі не спростовані доводи позивачів про те, що знесення всіх внутрішніх стін в межах спірної квартири (на теперішній час приміщення АДРЕСА_3 ), а також утворення у фасадній стіні будинку, яка є опорною конструкцією будинку, дверного отвору, а також прибудова ганку на прибудинковій території будинку загрожує міцності житлового будинку, і як наслідок - на безпечне життя в жилому будинку. Тобто, посилання позивачів на те, що на даний час зберігається загроза руйнування та порушення тривкості багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 , в цілому та суміжних квартир окремо, матеріалами справи не спростовані.

Також не спростовані доводи позивачів про те, що прибудований ганок перешкоджає їм у вільному користуванні прибудинковою територією вищевказаного багатоквартирного будинку.

Пунктом 1 розділу І Статуту ОСББ «ШЕВЧЕНКО-6» встановлено, що останнє створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків, у тому числі АДРЕСА_2 . Пунктом 1 розділу ІІ вищевказаного Статуту передбачено, що об`єднання створено з метою забезпечення і захисту прав співвласників (т.1, а.с.64-76).

За змістом п. 3.9 розділу ІІІ Статуту до виключної компетенції загальних зборів належить:

- прийняття рішень про реконструкцію будинку або про зведення господарських споруд.

Відповідно до п.п. 12.11, 12.12, 12.13 розділу ІІІ Статуту ОСББ «ШЕВЧЕНКО-6» до компетенції правління належить:

12.11 надання згоди на розробку проекту для реконструкції квартир та нежитлових приміщень;

12.12 дозвіл на реконструкцію квартир та нежитлових приміщень;

12.13 надання згоди на перевід житлових приміщень у нежитлові і навпаки.

За змістом ст. 1 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласниками багатоквартирного будинку є власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Згідно ст. 15 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний:

виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання;

виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень;

використовувати приміщення за призначенням, дотримуватися правил користування приміщеннями;

забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення;

забезпечувати дотримання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин;

не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників;

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що відповідачі є співвласниками багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , в розумінні ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», положення якого розповсюджуються на виниклі правовідносини.

Проте, із відповіді голови правління ОСББ «ШЕВЧЕНКО-6» від 25.07.2018 року вбачається, що правлінням ОСББ «ШЕВЧЕНКО-6» рішення про надання згоди на розробку проекту для реконструкції квартири АДРЕСА_1 , рішення про надання дозволу на реконструкцію квартири АДРЕСА_3 під нежитлове приміщення з улаштуванням фасадного входу шляхом прибудови ганку за адресою: АДРЕСА_2 ,а також рішення про надання згоди на перевід житлових приміщень квартири АДРЕСА_1 , не приймались (т.1, а.с.77, 78).

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідачі здійснили вказані будівельні роботи без отримання необхідної згоди співвласників вищевказаного багатоквартирного будинку та належно затвердженого проекту реконструкції житлової квартири.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також: власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

За змістом ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

У відповідності до ч. 1 ст. ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з п.п. 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій (затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 р, № 76 Зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за № 927/11207) переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи і технічного паспорту від 26.03.2018 року (т.1, а.с. 102-104, внаслідок реконструкції були здійснені наступні будівельні роботи:

-знесено всі внутрішні стіни та перегородки в межах вказаної квартири (на теперішній час приміщення АДРЕСА_3 );

-у фасадній стіні будинку, яка є опорною конструкцією будинку, улаштовано фасадний вхід та прибудований ганок.

Колегія суддів погоджується з доводами позивачів і заявника апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що знесення всіх внутрішніх стін та перегородок в межах вказаної квартири підтверджується порівнянням технічного паспорту, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» станом на 09.02.2006 року (т.1, а.с.43-44), тобто до набуття права власності відповідачами на спірну квартиру, а також технічного паспорту, виготовленого 26.03.2018 року (т.1, а.с.102-104).

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами позивачів і заявника апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що улаштування у фасадній стіні будинку фасадного входу є втручанням у несучу (опорну) конструкцію будинку, яка згідно ст. 382 ЦК є спільною сумісною власністю власників квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку.

Доказом улаштування у фасадній стіні будинку фасадного входу є зазначений вище технічний паспорт, а також висновок судового експерта Чорної Ю.П. №ЕD-2514-1-942.18 (т.1, а.с.19-23).

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов`язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об`єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Крім того, ст. 396 ЦК України регламентує, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, аналіз зазначених вище норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що позов про зобов`язання відповідачів провести відповідну перебудову, а саме відновити спірне приміщення до попереднього стану може бути пред`явлено іншою особою, права якої порушено, зокрема, співвласниками багатоквартирного будинку.

Заперечуючи проти позовних вимог, та надаючи апеляційні скарги, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 посилались на те, що ними було виконано будівельні роботи на підставі належно отриманих дозвільних документів. Після закінчення будівництва відповідачі отримали декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 22.03.2018 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР, а тому вони не допустили порушень будівельних норм і правил при здійсненні реконструкції житлової квартири АДРЕСА_3 вказаного багатоквартирного житлового будинку і переведення її під нежитлове приміщення.

Однак, як було вказано вище, матеріалами справи не спростовані доводи позивачів і заявника апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що при здійсненні реконструкції вищевказаної житлової квартири, було знесено всі внутрішні стіни та перегородки в межах вказаної квартири (на теперішній час приміщення АДРЕСА_3 ), та у фасадній стіні будинку, яка є опорною конструкцією будинку, улаштовано фасадний вхід та прибудований ганок.

Колегія суддів зазначає, що вУправлінні державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради в березні 2018 року було зареєстровано повідомлення відповідачів про початок будівельних робіт щодо реконструкції спірної квартири під нежитлове приміщення з улаштуванням фасадного входу без зміни геометричних розмірів, № ОД 26 (т.1, а.с.33-34, 100).

В подальшому було подано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта (т.1, а.с.101, т.2, а.с.192-198).

Саме на вказані декларації посилались відповідачі та заявники апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як на дозвільні документи, які надавали їм право на реконструкцію вищевказаної житлової квартири.

Однак, судом не було враховано, що декларація про готовність до експлуатації об`єкта заповнювались саме відповідачами та заявниками апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вони її підписали, а тому саме вони несуть відповідальність за ті дані, які ними зазначені в декларації (т.2, а.с.197).

Як вбачається із декларації про готовність до експлуатації об`єкту, її заявники - відповідачі та заявники апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зазначили про існування проекту реконструкції житлової квартири, однак, який не був наданий ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції (т.2, а.с.194).

Також слід зазначити, із відповіді управління архітектури і містобудування Одеської міської ради від 27.06.2018 року № 01-13/148/о слідує, що за інформацією архіву та відділу загального користування управління, дані щодо видачі містобудівних умова та обмежень на проектування реконструкції квартири АДРЕСА_1 , з улаштуванням фасадного вхідного вузла, не значаться (т.1, а.с.79).

Крім того, 11.07.2018 року першим заступником голови Приморської районної адміністрації Одеської міської ради на ім`я директора КП «ЖКС «Фонтанський» було надано лист, яким зобов`язано КП «ЖКС «Фонтанський з метою забезпечення житлового фонду району до 17.07.2018 року вручити приписи власнику нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , про приведення фасаду будинку до належного технічного санітарного стану (т.1, а.с.90).

Викладені обставини в їх сукупності свідчать про те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що проведення реконструкції спірної квартири не було самочинним будівництвом, та як здійснено з наданням дозвільних документів.

Судом першої інстанції також не було враховано, що згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 7 цієї ж статті, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Тобто законом передбачено окремі підстави визнання об`єкту самочинним будівництвом.

Однак, матеріали справи не містять жодного документу щодо виконання спірного будівництва згідно належно затвердженого проекту, оскільки матеріали справи взагалі не містять будь-якого проекту здійснення реконструкції житлової квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, за відсутності належно затвердженого проекту здійснене будівництво не може вважатися законним, а тому є самочинним.

Більше того, відповідно до постанови Верховного Суду, у справі № 520/9539/13-ц, провадження № 61-16069св19, від 27.01.2021 року, суд касаційної інстанції, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, зазначив, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, в силу положень діючого законодавства та ст. 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Тобто, саме по собі існування декларації про готовність до експлуатації об`єкту не спростовує факту здійснення самочинного будівництва цього об`єкту (реконструкції).

З підстав вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і необхідності їх задоволення та зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 власними силами і за свій рахунок відновити нежитлове приміщення 14 (колишня квартира АДРЕСА_1 , згідно до технічного паспорту, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» станом на 09.02.2006 року (т.1, а.с. 43-44).

Колегія суддів також зазначає, що оскаржуваним рішенням суд встановив факт порушення прав позивачів, як співвласників вказаного багатоквартирного будинку, однак дійшов помилкового висновку про необхідність часткового, а не повного задоволення позовних вимог.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявникапеляційної скарги - позивач ОСОБА_5 надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

В свою чергу, заявники апеляційних скарг відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів своїх апеляційних скарг.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у повному обсязі.

Апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 слід відхилити, так як вони є безпідставними і необгрунтованими, з мотивів, викладених у мотивувальній частині даної постанови.

У відповідності до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України, колегія суддів також вважає за можливе стягнути з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в рівних частках сплачений судовий збір позивачами ОСОБА_5 і ОСОБА_3 в суді першої інстанції в загальній сумі 2466,80 грн. (т.1, а.с.3, 4, 62, 63), по 1233,40 грн. з кожного, а також на користь апелянта ОСОБА_5 - за подання апеляційної скарги в сумі 1057,20 грн., за подання заяви про витребування доказів у сумі 384,20 грн., та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 420,40 грн., а всього в сумі 1861,80 (т.1, а.с.234, 238, т.2, а.с.121), по 930,90 грн. з кожного.

Що стосується судового збору в сумі 384,20 грн., сплаченого представником позивачів адвокатом Левітом В.С. за подання заяви до суду першої інстанції про забезпечення позову, то вони стягненню не підлягають, так як вказана заява була розглянута Приморським районним судом м. Одеси і ухвалою вказаного суду від 20 лютого 2019 року в задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено (т.1, а.с.171, 175).

Позивач ОСОБА_4 як інвалід 2 групи звільнений від сплати судового збору (т.2, а.с.240).

Що стосується судових витрат, які понесли відповідачі і заявники апеляційних скарг ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , у виді судового збору і витрат, пов`язаних з розглядом даної цивільної справи, то вони розподіленню не підлягають, так як позовні вимоги ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підлягають задоволенню у повному обсязі, а апеляційні скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04 липня 2019 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити у повному обсязі.

Зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 власними силами і за свій рахунок відновити нежитлове приміщення 14 (колишня квартира АДРЕСА_1 , згідно до технічного паспорту, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» станом на 09.02.2006 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , в рівних частках на користь ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , і ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , сплачений судовий збір в суді першої інстанції в загальній сумі 2466,8 грн., по 1233,40 грн. (одна тисяча двісті тридцять три гривні 40 копійок) з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , в рівних частках на користь апелянта ОСОБА_5 , ІПН: НОМЕР_3 , за розгляд справи в суді апеляційної скарги судовий збір у загальній сумі 1861,80 грн., по 930,90 грн. (дев`ятсот тридцять гривень 90 копійок) з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.12.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева