єдиний унікальний номер справи 546/1201/21
номер провадження 2-з/546/64/21
УХВАЛА

08 грудня 2021 року м. Решетилівка

Суддя Решетилівського районного суду Полтавської області, розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Павлюк Ігор Олександрович, про забезпечення позову,-

встановив:

07 грудня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Павлюк І.О., до подання позовної заяви звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом:

- заборони Решетилівській міській раді Полтавської області до набрання сили судовим рішенням у даній справі здійснювати державну реєстрацію зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0215 у відповідності до рішення Решетилівської міської ради Полтавської області № 734-13-VIII від 22.10.2021,

- заборони Державним кадастровим реєстраторам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснювати державну реєстрацію зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0215 у відповідності до рішення Решетилівської міської ради Полтавської області № 734-13-VIII від 22.10.2021,

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що ОСОБА_1 у встановленому чинним законодавством України порядку, виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Решетилівської міської ради Полтавської області. З метою отримання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 звертався до відповідача із клопотанням про затвердження проекту землеустрою, однак проект не було затверджено. Крім того, 22.10.2021 Решетилівська міська рада прийняла рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0214. Представник заявника вбачає ознаки протиправності в діях відповідача, а тому невжиття заходів забезпечення позову фактично позбавить ОСОБА_1 можливості на завершення оформлення у власність спірної земельної ділянки.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд в судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи).

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається суддею не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір», суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , надійшла до суду 07.12.2021, розгляд якої проводився 08.12.2021 із врахуванням положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суддя, розглянувши в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України заяву про забезпечення позову та дослідивши матеріали, додані до заяви, приходить до наступних висновків.

У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вищенаведена норма дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України визначає види забезпечення позову. Одними із видів забезпечення позову, який визначений в п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, є, зокрема, заборона вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У заяві про забезпечення позову, заявник вказує, що з огляду на поведінку відповідача, наявність у нього можливостей передати земельну ділянку у власність третім особам за час судових розглядів невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити здійснення ефективного захисту прав позивача та припускає можливу передачу спірної земельної ділянки третім особам.

Європейський суд з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 420/3397/19 заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування, в тому числі в оренду.

Також, у постанові від 30.05.2018, прийнятою у справі №826/5737/16, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що надання дозволу вповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі.

У розвиток цього висновку, надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на раду обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність (користування, в тому числі на умовах оренди). Рада може відмовити у затвердженні проекту та наданні земельної ділянки у власність з підстав, визначених законом (постанова Верховного Суду від 03.04.2019 у справі 509/4722/16-а).

Суддею встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 2726-СГ від 14.03.2021 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га пасовищ земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Згідно Завдання на розроблення проекту землеустрою, підставою виконання роботи ФОП ОСОБА_3 є наказ ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 2726-СГ від 14.03.2021, проект землеустрою розроблено щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0214 за замовленням ОСОБА_1 .

Як встановлено зі змісту рішення Решетилівської міської ради Полтавської області № 734-13-VIII від 22.10.2021, Решетилівській міській раді затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, кадастровий номера яких: :00:001:0213, :00:001:0214, :00:001:0215, площею 2,000 га кожна, зі зміною цільового призначення із «для ведення особистого селянського господарства» на «землі загального користування», які розташовані за межами с. Колотії Полтавського району Полтавської області.

Так, суду подано докази, які стосуються розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки :00:001:0214 ОСОБА_1 , однак представник ОСОБА_1 просить застосувати заходи забезпечення щодо земельної ділянки :00:001:0215, щодо якої не подано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 являється замовником технічної документації на земельну ділянку :00:001:0215.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі вищезазначеного, та керуючись ст. 149, 150-153, 157, 247, 260, 353 ЦПК України, роз`ясненнями, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суддя, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Павлюк Ігор Олександрович, про забезпечення позов відмовити.

Ухвала судді може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Ю.В. Зіненко