Ухвала

07 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 127/14489/20

провадження № 61-19685ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 квітня 2021 рокуу складі судді: Жмудя О. О., та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Денишенко Т. О., Голоти Л. О., Рибчинського В. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , акціонерного товариства «Вінницягаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз збут» про визнання недійсними договорів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду до ОСОБА_2 , акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» (далі - АТ «ОГС «Вінницягаз»), товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ «Вінницягаз Збут») про визнання недійсними договорів з розподілу та постачання природного газу побутовим споживачам.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року у цивільній справі № 127/2-21-2008 року поділена садиба між колишнім подружжям, сторонами у цій справі, по АДРЕСА_1 . Рішення виконане органом державної виконавчої служби у повному обсязі. Питання розподілу системи газопостачання будинку перед судом не ставилося і не розглядалося. Уся проектно-технічна документація, розрахункова книжка з оплати природного газу та особовий рахунок № НОМЕР_1 були видані ОСОБА_1 . Згодом 15 липня 2015 року з позивачем був укладений договір № «Про надання населенню послуг з газопостачання», він є споживачем природного газу. На даний час система газопостачання у виділеній частині будинку ОСОБА_1 відсутня. У травні 2019 року позивач звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «Вінницягаз» та ТОВ «Вінницягаз Збут» про скасування укладеного між ними договору газопостачання від 15 вересня 2015 року № , однак у задоволенні позову йому було відмовлено. Питання про визнання типового договору № розподілу природного газу від 10 січня 2019 року та типового договору № постачання природного газу побутовим споживачам від 10 січня 2019 року недійсними не ставилось. Вказані договори були укладені між ОСОБА_2 та газорозподільною компанією AT «Вінницягаз» і постачальником ТОВ «Вінницягаз Збут» з грубими порушеннями Кодексу газорозподільних систем, а також у зв`язку з наданням ОСОБА_2 неправдивої інформації.

Позивач вказував, що у ОСОБА_2 відсутній об`єкт, підключений в установленому порядку до газорозподільної системи оператора газорозподільних систем, тобто ОСОБА_2 не виконала обов`язкової умови надання їй послуги з розподілу природного газу. Також ОСОБА_2 не виконала вимоги пункту 12.7 оспорюваного договору, оскільки відсутній акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін. При укладенні договору ОСОБА_2 надала неправдиві дані, вказавши лічильник газу UG G4 № 106232, який знаходиться на території позивача і є його власністю. Вказані типові договори порушують права позивача, укладені з грубими порушеннями Кодексу газорозподільних систем, Закону України «Про ринок природного газу», є незаконними, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просить суд визнати їх недійсними.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 квітня 2021 року залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

01 грудня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 квітня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року, у якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, у якій суд зазначив, що недійсність договору як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. ОСОБА_1 зазначає, що його права не поновлені, порушення вимог чинного законодавства не усунені, а його порушники не притягнуті до відповідальності, фінансові збитки позивача складають більш ніж 100 тис. грн. Апеляційний суд не дослідив належним чином зібрані у справі докази, зокрема докази щодо порушення вимог чинного законодавства України при укладенні договорів на газопостачання, порушення прав позивача, у зв`язку із чим не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Оскаржене рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню. Щодо зазначення судами, що позивач не є стороною оспорюваних договорів, ОСОБА_1 посилається на пункти 2, 5, 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» № 9 від 09 листопада 2009 року. Також у касаційній скарзі заначено, що питання розподілу газопостачання указаного домоволодіння перед судом при розгляді цього питання не ставилося і судом не розглядалось, а тому посилання на рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року про поділ майна подружжя, як на підставу при укладенні договору на газопостачання є незаконним. Також позивач, посилаючись на постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496 «Про затвердження Правил постачання природного газу», зареєстровану у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1382/27827, указує, що за однією поштовою адресою укладається один договір з постачання природного газу, а, ураховуючи перебування об`єкта побутового споживача у власності кількох осіб, договір укладається з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди усіх інших співвласників (користувачів). Письмова згода ним на укладення договору з ОСОБА_2 не надавалася, тому такий договір укладений з порушеннями чинного нормативно-правового акту, є незаконним. Також ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, а тому стягнення судами з нього судового збору є незаконним.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання недійсними договорів з розподілу та постачання природного газу побутовим споживачам.

Отже, справа № 127/14489/20 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 127/14489/20 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 квітня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , акціонерного товариства «Вінницягаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз збут» про визнання недійсними договорів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков