УХВАЛА

11 лютого 2021 року

м. Київ

справа №487/6245/19

провадження № 61-1263ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Миколаївобленерго», Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської області, про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до АТ «Миколаївобленерго», АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» про захист прав споживача, в якому посилалася на те, що не зважаючи на звернення до відповідачів із заявами та доказами на підтвердження спору про право власності на квартиру в суді, постанови Миколаївського апеляційного суду від 20 червня 2019 року про накладання арешту на квартиру, відповідачами в односторонньому порядку без будь-яких попереджень 16 травня 2019 року відключено постачання електричної енергії, а 23 липня 2019 року - газопостачання, в зв`язку з чим просила суд визнати незаконними такі дії АТ «Миколаївобленерго», АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз».

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2020 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії АТ «Миколаївобленерго», АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» з припинення електропостачання та газопостачання до кв. АДРЕСА_1 .

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У січні 2021 року представник ОСОБА_1 , діючий в інтересах ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку надіслав на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.

Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України). Положеннями цієї статті передбачено, що у касаційній скарзі повинні бути зазначені підстави касаційного оскарження.

У даній справі скаржник оскаржує в касаційному порядку судові рішення, право на касаційне оскарження яких передбачене пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

За правилами пункту третього частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Диспозиція вищевказаної норми процесуального закону передбачає, що крім іншого скаржнику необхідно вказувати норму права, яку на його думку неправильно застосував суд апеляційної інстанції, але відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування саме цієї норми права у подібних правовідносинах.

Скаржник зазначає, що оскаржує судове рішення на підставі пункту третього частини другої статті 389 ЦПК України, проте, не зазначає чітко, щодо якої норми права відсутній правовий висновок Верховного Суду. В свою чергу, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги надає висновок з приводу правильності застосування цієї ж норми права судом апеляційної інстанції та за необхідності формування правового висновку щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах вживає заходів, передбачених цивільним процесуальним законом.

В мотивувальній частині скаржник не зазначає чітко, в частині застосування якої саме норми права суд апеляційної інстанції до спірних правовідносин вона не погоджується та відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах. Мотивувальна частина касаційної скарги містить нормативно-правове обґрунтування, проте, суд не наділений повноваженнями на власний розсуд з контексту скарги вибирати ті норми права, з застосуванням яких не погоджується скаржник.

Суд касаційної інстанції нагадує скаржнику положення статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Верховний Суд роз`яснює скаржнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За правилами частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що належне зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.

Виконання вищенаведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Скаржником не виконано в повній мірі вимоги законодавства стосовно зазначення підстав касаційного оскарження, в зв`язку з чим касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу(и) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування.

Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне обґрунтування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо) з урахуванням вимог цієї ухвали.

За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки скаржником не виконані в повній мірі вимоги статті 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної скарги.

За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала

З урахуванням вищенаведеного касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу представника Рехлецького Руслана Віталійовича, діючого в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш