справа № 631/128/21
провадження № 2/631/414/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2021 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді Трояновської Т. М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Авілова О. М., про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

11 лютого 2021 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Авілова О. М., на підставі ордеру про надання правової допомоги № 1039073, виданого 03 лютого 2021 року, звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з заявою про забезпечення, у якій просить заборонити приватному нотаріусу Нововодолазького районного нотаріального округу Крючковій Любові Анатоліївні вчиняти дії по оформленню та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по відношенню спадкоємиці першої черги спорідненості за законом ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Любов Анатоліївни, про встановлення факту належності земельної ділянки заповідачу та визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову заявник вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача ОСОБА_3 , яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті залишилось спадкове майно, на яке спадкодавець залишила заповіт, який був посвідчений виконуючим обов`язки старости Мелихіського старостинського округу № 2 Старовірвської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Рудаченком В. Г., номер в реєстрі 2-9.

За заповітом від 07 липня 2020 року покійна ОСОБА_3 зробила таке розпорядження: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку, площею 6,3654 га, яка розташована на території Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області заповіла ОСОБА_1 , та своїй дочці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкає за адресою: село Власівка, Кегичівського району, Харківської області.

Після смерті тітки, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Любові Анатоліївни, яка 14 грудня 2020 року відкрила спадкову справу № 167/2020. Відповідно до заповіту вбачається, що має місце помилка у зазначенні документу на підтвердження права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку: замість вірного державного акта, виданого 02 квітня 2004 року, серія ХР № 429669, помилково зазначено державний акт серії Р2 № 778414 від 22 травня 2002 року, на підставі якого померла ОСОБА_3 успадкувала земельну ділянку після своєї матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Оскільки станом на день складення заповіту ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ОСОБА_3 була власницею земельної ділянки, кадастровий номер :04:003:0090, площею 6,3654 га, розташованої на території Мелихівської сільської ради на підставі державного акту серія ХР №142669 від 02 квітня 2004 року, а помилково

зазначений державний акт на цю ж земельну ділянку був фактично погашений з оформленням покійної спадщини після своєї матері.

За змістом позову, провадження за яким на даний час не відкрито, вимагається встановлення факту належності земельної ділянки кадастровий номер :04:003:0090, площею 6,3654 га, розташованої в Мелихівській сільській раді, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на підставі державного акту серія ХР №142669 від 02 квітня 2004 року та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину зазначеної земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

При цьому, як на підставу для забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу вчиняти дії щодо оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по відношенню до спадкоємців першої черги, заявник вказує на те, що 14 лютого 2021 року спливає шестимісячний строк для оформлення спадщини, та нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку за законом на другого спадкоємця першої черги відповідача по справі, не зважаючи на наявність заповіту. Вказані дії, на думку заявника призведуть до порушення прав позивача як спадкоємця за заповітом, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим подальше оформлення спадщини за заповітом на земельну ділянку.

Суд всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та всі фактичні данні, які мають значення для вирішення питання про забезпечення позову, виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Пунктом 2 частини 1 статті 150 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника у сукупності щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Аналогічна висновок зроблений колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року по справі № 761/39201/18 (провадження № 61 9850св19).

З матеріалів справи встановлено, що заява про забезпечення позову подана до суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Любов Анатоліївни, про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно, провадження у якій ще не відкрите.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями за заповітом, складеним за життя померлою ОСОБА_3 . У вказаному заповіті має місце помилка у зазначенні документу на підтвердження права власності померлої ОСОБА_3 на земельну ділянку: замість вірного державного акта, виданого 02 квітня 2004 року, серії НОМЕР_1 , помилково зазначено державний акт серії Р2 № 778414 від 22 травня 2002 року, на підставі якого померла ОСОБА_3 успадкувала земельну ділянку після своєї матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У свою чергу, померла ОСОБА_3 була власницею земельної ділянки, кадастровий номер :04:003:0090, площею 6,3654 га, розташованої на території Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області на підставі державного акту серія ХР №142669 від 02 квітня 2004 року.

На думку заявника, наявність помилки у заповіті спадкодавця може призвести до того, що позивачу у справі ОСОБА_1 буде відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та після спливу шестимісячного терміну для прийняття спадщини (14 лютого 2021 року) приватний нотаріус Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкова Л. А. може вчинити дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку спадкоємцю першої черги спорідненості ОСОБА_2 .

З цього приводу слід зазначити, що частина 4 статті 1236 Цивільного кодексу України визначає, що чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Положеннями частини 2 статті 1223 Цивільного кодексу України регламентовано, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Системний аналіз частини 4 статті 1236 та частини 2 статті 1223 Цивільного кодексу України свідчить про те, що помилка у заповіті щодо майна, стосовно якого було зроблено заповідальне розпорядження, не свідчить безумовно про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; заходи забезпечення позову, про які просить заявник у відповідній заяві можуть призвести до порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб; при цьому, позовну заяву подано з метою доведення охоплення заповітом земельної ділянки, кадастровий номер :04:003:0090, площею 6,3654 га, розташованої на території Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області на підставі державного акту серія ХР №142669 від 02 квітня 2004 року.

Зі змісту заяви про забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Нововодолазького районного нотаріального округу Крючковій Любові Анатоліївні вчиняти дії по оформленню та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по відношенню спадкоємиці першої черги спорідненості за законом ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 не вбачається, що існують об`єктивні припущення щодо обставин, які несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та не вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду з урахуванням предмету спору встановлення факту належності земельної ділянки заповідачу та визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом. Доказів того, що ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем першої черги за законом, має намір здійснити відчуження вищевказаного майна, або чинити перешкоди у виконанні рішення суду матеріали заяви не містять.

Суд вважає, що позивачем у клопотанні про забезпечення позову не надано беззаперечних та переконливих доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду або обґрунтоване припущення такої загрози.

Слід відмітити, що у цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.Однак, об`єктивних обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, представником заявника не наведено. Посилання в заяві про забезпечення позову лише на потенційну можливість вчинення дій нотаріусом, що створить перешкоди до майбутнього оформлення спадкових прав позивача або виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 4 статті 42 Закону України «Про нотаріат», за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Згідно з пунктом 4.13 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Тобто, питання про зупинення нотаріальної дії може бути вирішено нотаріусом самостійно за наявності даних про пред`явлення позову до суду.

Отже, на даний час відсутні правові підстави для забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом заборони приватному нотаріусу Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковій Любові Анатоліївні вчиняти дії по оформленню та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по відношенню спадкоємиці першої черги спорідненості за законом ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, позивач не позбавлений права звернутись до нотаріальної контори з відповідною заявою про зупинення вчинення нотаріальної дії до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Любов Анатоліївни, про встановлення факту належності земельної ділянки заповідачу та визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149 151, 153, 260, 261, 352 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Авілова О. М., про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Нововодолазький районний суд Харківської області (відповідно до пункту 15.5 Розділу ХШ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України) протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя: Т. М. Трояновська