Справа № 944/5112/21
Провадження №2/944/1379/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2021 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

з участю секретаря судових засідань Климейко Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 84800,00 грн за період з 22 червня 2020 року до 13 вересня 2021 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. За час подружнього життя в них з відповідачем народилася донька, яка є інвалідом І групи. Оскільки подружні відносини між ними не склалися, шлюб між ними рішенням Яворівського районного суду від 28 листопада 2018 року було розірвано. Відповідно до судового наказу Яворівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2018 року ОСОБА_2 повинен сплачувати аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття. Однак у зв`язку із захворюванням донька потребує постійного лікування, у тому числі стаціонарного. Так, за період з 22 червня 2020 року до 13 вересня 2021 року вона витратила на лікування доньки 84800,00 грн. Відповідач участі в додаткових витратах, пов`язаних із лікуванням дитини у добровільному порядку не бере, тому вона просить стягнути з нього додаткові витрати на лікування дитини за період з 22 червня 2020 року до 13 вересня 2021 року.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

У судове засідання позивач не з`явилася, однак подала заяву, у якій зазначає, що не зможе брати участь в судовому засіданні, у зв`язку зі станом здоров`я дитини. Просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду в порядку ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання повторно не з`явився, причину неявки не повідомив, заперечення та відзиву на позов не подав.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності сторін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи.

Частинами 4,5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 30 листопада 2021 року, є дата складення повного судового рішення 06 грудня 2021 року.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, чинне законодавство гарантує право дитини на достатній життєвий рівень та визначає обов`язок батьків забезпечити дитині гідні умови життя, в тому числі фінансово. При цьому, закон не обмежує обов`язок батьків утримувати дитину лише сплатою аліментів, а й зобов`язує брати участь в додаткових витратах на дитину.

Положення ст. 185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків брати участь в додаткових витратах на дитину стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї, зокрема, якщо страждає на тяжку хворобу.

При цьому, визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 14 січня 2019 у справі № 751/4312/16-ц.

Водночас, наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути серед іншого, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 у справі № 320/383/19.

Також у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 28 листопада 2018 року у справі № 460/1274/18 було розірвано.

За час подружнього життя у сторін народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21 грудня 2015 року, виданого Терновицькою сільською радою Яворівського району Львівської області.

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 26 серпня 2021 року № 916, виданої Виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Судовим наказом Яворівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2018 року № 460/4331/18 вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання заяви 21 вересня 2018 року.

Згідно з медичним висновком КНП «Новояворівська районна лікарня імені Юрія Липи» від 05 квітня 2019 року № 14 ОСОБА_3 хворіє мікроцефалією, синдромом Денді-Уокера з вираженими руховими розладами.

ОСОБА_1 здійснює догляд за дитиною з інвалідністю та отримує державну соціальну допомогу, що підтверджується посвідченням дитини-інваліда серії НОМЕР_2 та довідкою про отримання Державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства підгрупи А.

Як встановив суд з виписки з історії хвороби ОСОБА_3 , вона проходила курс інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації в Міжнародній реабілітаційній клініці Козявкіна в м. Трускавець Львівської області в період з 22 червня 2020 року до 03 липня 2020 року. За даний курс лікування ОСОБА_3 сплатила 18205,00 грн, що підтверджується Актом здачі-прийняття робіт від 03 липня 2020 року.

Крім цього, ФОП ОСОБА_4 надала послуги загальнозміцнюючої фізичної культури і оздоровчого масажу ОСОБА_1 з 03 до 14 серпня 2020 року, з 07 до 18 грудня 2020 та з 08 до 19 лютого 2021 року на загальну суму 19000,00 грн, що підтверджується документами про оплату послуг.

Як вбачається із представлених позивачем квитанцій, у період з 22 червня 2020 року до 13 вересня 2021 року вона понесла витрати на лікування доньки в розмірі 47595,00 грн.

Отже, із описаних письмових доказів, наданих позивачем, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом та здійснює догляд за малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом з дитинства (хворіє мікроцефалією, синдромом Денді-Уокера з вираженими руховими розладами). В період з 22 червня 2020 року до 13 вересня 2021 року позивач понесла витрати, пов`язані з лікуванням та реабілітацією доньки, з загальному розмірі 84800,00 грн. На переконання суду, ці витрати є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами (у спірному випадку хворобою) в розумінні норм ст. 185 Сімейного кодексу України.

Водночас, відповідно до вимог ст. 185 Сімейного кодексу України обов`язок здійснення таких витрат покладено на обох батьків. Відповідно, позивач має право на відшкодування понесених витрат (їх частини) з відповідача як батька дитини.

Визначаючи розмір витрати, понесених позивачем у зв`язку із хворобою дитини, суд враховує таке.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 14 січня 2019 у справі № 751/4312/16-ц, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

А у постанові Верховного Суду від 0 вересня 2019 року у справі № 607/1909/16-ц висловлено висновок про те, що при визначенні розміру додаткових витрат може стягнути з відповідача й більшу частину понесених позивачем додаткових витрат на утримання дитини, враховуючи матеріальне становище сторін та відсутність у позивача можливості отримувати самостійний дохід у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дитиною. Так, у цій постанові Верховний Суд зазначив, зокрема, що встановивши наявність у позивача, з якою проживає малолітня дитина, особливих обставин у додаткових витратах, зумовлених хворобами сина, суд апеляційної інстанції з урахуванням обставин, що мають істотне значення (рекомендацій лікарів щодо усунення негативних наслідків наявних хвороб шляхом вживання певного переліку медичних препаратів, проведення тих чи інших процедур тощо; документального підтвердження виконання позивачем лікарських рекомендацій; матеріального стану позивача (яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 6-ти років) та відповідача (який є працездатним, матеріально забезпеченим) дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання сина у відповідному розмірі (3/4 від вартості додаткових витрат).

Отже, крім обов`язку обох батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, суд також враховує стан здоров`я, матеріальне становище сторін, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору.

Так, щодо позивача, суд враховує, що вона безпосередньо здійснює догляд за дитиною з інвалідністю та отримує державну соціальну допомогу, що об`єктивно ускладнює або і унеможливлює займатися іншою діяльністю та отримувати інші доходи.

Щодо відповідача, суд зазначає, що згідно з нормами ст. ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Також суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд двічі повідомляв ОСОБА_2 належним чином про дату, час і місце судового розгляду, а саме на адресу місця його реєстрації, яка підтверджена відповідними відомостями ГУ ДМС України у Львівській області, а також в порядку ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, однак відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, заперечення та відзиву на позов чи будь-яких доказів не подав.

Крім того, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 у справі № 320/383/19 роз`яснив, що присуджений розмір додаткових витрат на дитину не є незміннним, адже відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про зменшення розміру присуджених до стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини після істотної зміни або припинення обставин (одужання або істотне покращення стану здоров`я його дитини), які стали підставою для задоволення позову.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а саме із ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача додаткові витрати, що викликані хворобою дитини, в розмірі 3/4 від суми фактично понесених нею додаткових витрат (84800,00 грн), що становить 63600,00 грн.

Також відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у справах про оплату додаткових витрат на дитину, позивачі від сплати судового збору звільняються.

Відповідно до норм ч. ч. 1, 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, із відповідача слід стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції пропорційно до задоволених позовних, а саме у розмірі 636,00 грн, що становить 1% суми задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 13, 43, 81, 128, 141, 223, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати, пов`язані із хворобою доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 63600 (шістдесят три тисячі шістсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 636 (шістсот тридцять шість) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду чи через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Д.Б.Поворозник