Справа №173/1862/20
Провадження №2/173/138/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

За участю: позивача -

ОСОБА_1 у відкритому судовому засіданні за правилами загального провадження в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора і ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

23.10.2020 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до відповідача Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора .

26.10.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 09.12.2020 року.

09.12.2020 року проведене підготовче судове засідання. До участі в розгляді справі залучена в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 . Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 03.02.2021 року.

Сторонам та учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

03.02.2021 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визначити йому додатковий строк достатній для прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на наступне : ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка, ОСОБА_3 , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

На день смерті ОСОБА_3 , залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки і грошових внесків.

10.09.2013 року він звернувся до державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з пропуском строку для подання заяви для прийняття спадщини.

У встановлений законом строк він не звернувся із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знав про наявність права на земельну ділянку у його тітки. Інших спадкоємців , крім нього у померлої немає і він є єдиним спадкоємцем після смерті тітки, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також позивач пояснив, що коли його батько був живий, то говорив йому, що у тітки є пай та щоб він переоформляв спадщину. Він почав переоформляти спадщину, але документи йому повернені нотаріусом, а потім він забув про них

Відповідач представник Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася подавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Письмових пояснень суду не надала.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася. Про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Померла є рідною сестрою батька позивача, ОСОБА_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження.

Після смерті ОСОБА_3 , відкрилась спадщина, яка складається в тому числі із земельної ділянки і грошових внесків.

Відповідно до досліджених в судовому засіданні матеріалів спадкової справи № 698/97 щодо майна померлої ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної 18 листопада 1997 року, . судом встановлено 20.12.2001 року видане свідоцтво про право на спадщину спадкоємцю за заповітом ОСОБА_2 . Спадщина складається із сертифікату на право на земельну частку (пай)

Постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 10.09.2013 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до набрання чинності Цивільним кодексом 2003 року. Таким чином питання спадкування після її смерті регулюються ЦК УРСР 1963 року.

Згідно абзаців 2, 3 п. 1 постанови Пленуму Верхнього суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» - Відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Пунктом 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК передбачено, що Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Верховний Суд України в ухвалі від 06.07.2011 року справа № 6-6028св10 зазначив, що за змістом п. 1, 24 постанови Пленуму Верхнього суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», ст. 1272 ЦК України 2003 року частиною 3 якої визначено право спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, на звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини застосовуються лише до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності ЦК України 2003 року - 1січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року.

Таким чином, до спадкових правовідносин, що виникли, застосовуються правила ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. 550 ЦК України 1963 року - Строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна.

Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного суду України від 14.09.2016 року по справі № 6-1215цс16. А також у постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 року справа № 6-85-цс12 та від 04.11.2015 року справа № 6-148цс15) зазначається, що за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Аналогічні положення передбачені в ст. 550 ЦК УРСР в ред. 1963 року

За змістом ст. 550 ЦК УРСР в ред. 1963 року, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні позивач не обґрунтував та не навів доказів того, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини.

Крім того поняття спадкування передбачає, що спадщину можуть прийняти (успадкувати) особи, які відповідно до закону віднесені до кола спадкоємців.

Як вже зазначено вище позивач є племінником померлої ОСОБА_3 , і у відповідності до положень ст. 529, 530 ЦК УРСР в ред. 1963 року не відносився до кола спадкоємців на час смерті ОСОБА_3 . Оскільки на час смерті ОСОБА_3 , був живим батько позивача, ОСОБА_4 , який 18.11.1997 року подав нотаріусові заяву. за якою відмовився від прийняття спадщини після смерті його сестри ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 553 ЦК України - Спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій.

Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

З наведеного вище судом встановлено, що позивач не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що всі зазначені позивачем причини пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини не мають характеру об`єктивних і не непереборних перешкод для своєчасного подання позивачем заяви про прийняття спадщини та враховуючи, що позивач не відноситься до кола спадкоємців померлої ОСОБА_3 , та спадщина після її смерті успадкована спадкоємцем за заповітом, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Так як судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України , понесені судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача і відповідачем не відшкодовуються.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

У задоволенні позовних вимог за позовною заявою: позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 до Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області,(юридична адреса: 51653 вул. Шкільна, 2А сел. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області ) треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора ( юридична адреса: вул. Дніпровська, 56 м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області) і ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасники справи, яким копія рішення не було вручене у день його проголошення або складання, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідної копії рішення .

Повний текст рішення виготовлений 13.02.2021 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 15.02.2021 року

Дата набрання законної сили: 16.03.2021 року