Провадження № 2/161/822/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Олексюка А.В.,

за участі секретаря судового засідання Самосонюк Ю.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.

Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 . На теперішній йому не вистачає коштів на своє утримання, оскільки розмір його щомісячних доходів складає 1742,37 грн. пенсії. Відповідач є його дочкою, але він не підтримує з нею жодних стосунків та не знає про неї нічого, окрім анкетних даних. При цьому позивач зазначає, що діти повинні доглядати за батьками похилого віку, всіляко підтримувати їх у скрутному становищі. Однією з умов прийняття особи до будинку-інтернату для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричного пансіонату є наявність копії судового рішення про стягнення аліментів з дітей або родичів, які за законом повинні утримувати і доглядати особу, яка проживає в будинку-інтернаті.

Враховуючи вищенаведене, просить стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання непрацездатного батька в розмірі 1/8 частки її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Ухвалою судді від 14 липня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Причини неявки відповідач суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження своїх вимог позивач надав довідку про доходи №287/02-28 від 25 лютого 2020 року, за змістом якої встановлено, що ОСОБА_1 станом на час видачі довідки перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в Великоновосілківському районі Донецької області і отримує пенсію за віком в розмірі 1742,37 гривень щомісячно. Сума пенсії за період з 01 серпня 2019 року по 31 січня 2020 року складає 10 563,06 гривень (а.с. 5).

Згідно з довідкою №02-28-00354 від 25 лютого 2020 року, виданою Виконавчим комітетом Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає в АДРЕСА_1 . Осіб, які входять складу сім`ї ОСОБА_1 - немає (а.с. 6).

Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Частиною 1 ст.172 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Відповідно до 1 ст. 202 СК України встановлено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондується обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі, лише, коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, у випадках, передбачених ч. 1 ст. 204 СК України.

Статтею 201 СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.

Таким чином умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність становить: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Законом України «Про державний бюджет України на 2020» встановлено, що прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність становить: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Згідно діючого законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому суд при постановлені рішення має зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15. Аналогічна правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі № 494/1682/15-ц та від 10 жовтня 2018 року по справі № 301/160/17.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком. Разом з тим, з дослідженої судом довідки про доходи позивача встановлено, що розмір його пенсії за період з 01 серпня 2019 року по 31 січня 2020 року (1742,37 гривень щомісячно) є вищим за встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за той же період.

З наявних матеріалів справи суд позбавлений можливості перевірити відповідність рівня доходу позивача рівню прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік», оскільки ОСОБА_1 не надав суду відомостей про розмір своєї пенсії станом на січень 2021 року.

Таким чином матеріали справи не містять належних обґрунтувань та доказів на підтвердження того, що витрати ОСОБА_1 перевищують його дохід. Натомість розмір пенсії позивача відповідав встановленому Законом прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Крім того, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту перебування сторін у родинних відносинах. Позивач документально не підтвердив того, що відповідач є його дочкою, що, в свою чергу, виключає можливість покладення на відповідача ОСОБА_2 обов`язку щодо утримання ОСОБА_1 , як непрацездатного батька.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк