Справа № 466/4559/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

секретаря с/з Шаповалової Ю.О.

з участю представника позивача адвоката Назарко А.Р.

представника відповідача адвоката Дубініна Р.В.

справа № 466/4559/21; 2/466/1654/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СИНЕОН» про поділ майна в натурі, що є у спільній частковій власності, -

установив:

24.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ТзОВ «СИНЕОН», в якому просить поділити в натурі будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , виділити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в особисту приватну власність приміщення контори площею 180,3 кв.м. (будівля літ. «Б-1»), яке становить 63/100 реальної частки нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 11040120,00 грн. як окремий самостійний об`єкт нерухомого майна (окрема інвентарна одиниця часткою 1), виділити ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СИНЕОН» () в особисту приватну власність побутові приміщення площею 105,9 кв. м (буд. літ. «А-2»), яке становить 37/100 реальної частки нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 721 560.00 грн. як окремий самостійний об`єкт нерухомого майна (окрема інвентарна одиниця часткою 1), припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СИНЕОН» () на вказане нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності: окремого майна приміщення контори площею 180,3 кв.м. (будівля літ. «Б-1») , за адресою: АДРЕСА_1 за результатами аукціону з умовами № 07/21 від 09 березня 2021 року йому належить окреме майно приміщення контори площею 180,3 кв.м. (будівля літ. «Б-1»), яке становить 63/100 реальної частки нерухомого майна, позивач вказує, що ТзОВ «СИНЕОН» на підставі договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності володіє окремим майном побутовими приміщеннями площею 105,9 кв. м (буд. літ. «А-2»), яке становить 37/100 реальної частки нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає що, листом від 28 квітня 2021 року відповідачу запропоновано укласти договір про поділ в натурі нерухомого майна як об`єкта спільної часткової власності. Однак, даний лист (звернення) ТзОВ «СИНЕОН» було проігноровано.

На даний час відповідач ухиляється від укладення договору про поділ в натурі нерухомого майна як об`єкта спільної часткової власності, тому позивач змушений був звернутись до суду із даною позовною заявою.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 10.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с.39).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30.08.2021 визнано заявлений представником відповідача ТзОВ «Синеон» Дубініним Р.В. відвід судді Свірідовій В.В. необґрунтованим (а.с.79).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 03.09.2021 у задоволенні заяви представника відповідача ТзОВ «Синеон» Дубініна Ростислава Володимировича про відвід судді Свірідової Валентини Василівни від участі у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синеон» про поділ майна в натурі, що є у спільній частковій власності відмовлено (а.с.83).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14.09.2021 залучено до участі в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СИНЕОН» про поділ майна в натурі, що є у спільній частковій власності в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальність «РЕЗЕРВ ПЛЮС» (, м. Київ, вул. Василя Тютюнника,28Б) (а.с.86).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21.10.2021 виключено з числа третіх осіб Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕЗЕРВ ПЛЮС» по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СИНЕОН», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕЗЕРВ ПЛЮС» про поділ майна в натурі, що є у спільній частковій власності, підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.98).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Назарко А.Р. позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача ТзОВ «СИНЕОН» Дубінін Р.В позовні вимоги не визнав та заперечив проти їх задоволення, покликаючись на мотиви викладені в відзиві на позовну заяву (а.с.55-56) та додаткових поясненнях (а.с.111-113).

Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 09 березня 2021 року між ОСОБА_1 та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях укладено договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності: окремого майна приміщення контори площею 180,3 кв.м. (будівля літ. «Б-1») , за адресою: АДРЕСА_1 за результатами аукціону з умовами № 07/21, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юріяком М.І., та зареєстрований в Реєстрі за № 909 (далі по тексту Договір № 07/21 від 09 березня 2021 року) (а.с.9-13).

Відповідно до п. 1.1. Договору № 07/21 від 09 березня 2021 року, продавець зобов`язується передати у власність Покупцю, котрий став переможцем електронного аукціону № UA-PS-2021-01-22-000004-2, який відбувся 18.02.2021 року, об`єкт малої приватизації державної власності: окреме майно - приміщення контори площею 180,3 кв.м. (сто вісімдесят цілих три десятих квадратних метрів) (будівля літ. «Б-1»), яке становить 63/10 (шістдесят три сотих) реальної частки нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а покупець зобов`язується прийняти Об`єкт приватизації, сплатити ціну його продажу і виконати визначені в Договорі умови.

Згідно з п. 1.3. Договору № 07/21 від 09 березня 2021 року, земельна ділянка, на якій розташований Об`єкт приватизації не є предметом купівлі-продажу за цим Договором, тому питання землекористування Покупець вирішує самостійно в установленому чинним законодавством порядку, після переходу права власності на Об`єкт приватизації. Земельна ділянка, згідно державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №189388, виданого 09 березня 2005 року Львівським міським управлінням земельних ресурсів, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №03:05:438:00425, кн.. 03-4, перебуває у фактичному користуванні та виділялась для обслуговування вказаного майна.

Пунктом 2.1. Договору № 07/21 від 09 березня 2021 року передбачено, що згідно з протоколом про результати електронного аукціону № UA-PS-2021-01-22-000004-2, сформованим 18.02.2021 року та затвердженим наказом регіонального відділення ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях від 26.02.2021 року № 00557, ціна продажу Об`єкта приватизації становить 11 040 120,00 грн. (одинадцять мільйонів вісімсот сорок тисяч сто двадцять гривень 00 копійок), у тому числі ПДВ 1 840 020,00 грн. (один мільйон вісімсот сорок тисяч двадцять гривень 00 копійок).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 17 березня 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юріяк М.І. вчинено запис про державну реєстрацію прав №41069934, відповідно до якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на приміщення контори 180,3 кв.м. (додаткові відомості), що становить 63/100 (шістдесят три сотих) реальної частки нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №01 (а.с.17-25).

Судом встановлено, що 06 жовтня 2020 року між ТзОВ «СИНЕОН» () та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях укладено договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності: окремого майна побутових приміщень площею 105,9 кв.м. будівлі літ. «А-2» , за адресою: АДРЕСА_1 за результатами аукціону без умов зі зниженням стартової ціни № 19/20, посвідченй приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юріяк М.І., та зареєстрований в Реєстрі за № 2796 (далі по тексту Договір № 19/20 від 06 жовтня 2020 року).

Відповідно до п. 1.1. Договору № 19/20 від 06 жовтня 2020 року, продавець зобов`язується передати у власність Покупцю, котрий став переможцем електронного аукціону № UA-PS-2020-08-04-000139-3, який відбувся 03.09.2020, об`єкт малої приватизації державної власності: окреме майно побутові приміщення площею 105,9 кв.м. (сто п`ять цілих дев`ять десятих квадратних метрів) будівлі літ. «А-2», які становлять 37/100 (тридцять сім сотих) реальної частки нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а покупець зобов`язується прийняти Об`єкт приватизації, сплатити ціну його продажу і виконати визначені в Договорі умови.

Згідно з п. 1.3. Договору № 19/20 від 06 жовтня 2020 року, земельна ділянка, на якій розташований Об`єкт приватизації не є предметом купівлі-продажу за цим Договором, тому питання землекористування Покупець вирішує самостійно в установленому чинним законодавством порядку, після переходу права власності на Об`єкт приватизації.

Пунктом 2.1. Договору № 19/20 від 06 жовтня 2020 року передбачено, що згідно з протоколом про результати електронного аукціону № UA-PS-2020-08-04-000139-3, сформованим 03.09.2020 року та затвердженим наказом регіонального відділення ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях від 15.09.2020 року № 01197, ціна продажу Об`єкта приватизації становить 721 560,00 грн. (сімсот двадцять одна тисяча п`ятсот шістдесят гривень 00 копійок), у тому числі ПДВ 120 260,00 грн. (сто двадцять тисяч двісті шістдесят гривень).

Правовий механізм приватизації об`єктів малої приватизації державної власності регулюється Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна» № 2269-VIII від 18.01.2018 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» № 2269-VIII від 18.01.2018 р., до об`єктів малої приватизації належать:

1) єдині майнові комплекси державних і комунальних підприємств, їх структурних підрозділів, у тому числі єдині майнові комплекси та їх структурні підрозділи, що передані в оренду, крім єдиних майнових комплексів державних і комунальних підприємств, що належать до об`єктів великої приватизації;

2) окреме майно.

Окремим майном вважається рухоме та нерухоме майно державних або комунальних підприємств (у тому числі будівлі, споруди, нежитлові приміщення), майно, що залишилося після закінчення процедури ліквідації державних або комунальних підприємств, визнаних банкрутами; майно підприємств, що ліквідуються за рішенням органу, уповноваженого управляти державним або комунальним майном; майно державних або комунальних підприємств, що не були продані як єдині майнові комплекси; державне або комунальне майно, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств та перебуває на обліку господарських товариств, створених унаслідок приватизації або корпоратизації;

3) об`єкти незавершеного будівництва (будівлі, споруди, передавальні пристрої, які не введені в експлуатацію), законсервовані об`єкти;

4) об`єкти соціально-культурного призначення.

До об`єктів соціально-культурного призначення належать об`єкти освіти, охорони здоров`я, культури, фізичної культури та спорту, туризму, мистецтва і преси, телебачення, радіомовлення, видавничої справи; санаторно-курортні заклади, будинки і табори відпочинку, профілакторії; інші об`єкти, призначені для задоволення соціальних та культурних потреб громадян незалежно від вартості майна; об`єкти соціально-культурного призначення, що не включені до статутного капіталу господарських товариств;

5) пакети акцій акціонерного товариства, утвореного у процесі приватизації або корпоратизації, акції (частки), що належать державі у статутному капіталі господарських товариств, інших господарських організацій і підприємств, заснованих на базі об`єднання майна різних форм власності та розташованих на території України або за її межами, крім пакетів акцій акціонерних товариств, що належать до об`єктів великої приватизації;

6) інші об`єкти, що не належать до об`єктів великої приватизації.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» № 2269-VIII від 18.01.2018 р. приватизація державного або комунального майна здійснюється шляхом:

1) продажу об`єктів права державної або комунальної власності на аукціоні, у тому числі:

аукціоні з умовами;

аукціоні без умов;

аукціоні за методом покрокового зниження стартової ціни та подальшого подання цінових пропозицій;

аукціоні із зниженням стартової ціни;

аукціоні за методом вивчення цінових пропозицій;

2) викупу об`єктів приватизації.

Статтею 26 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» № 2269-VIII від 18.01.2018 р. передбачено, що під час приватизації об`єкта державної або комунальної власності шляхом його продажу на аукціоні, викупу між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу.

Зі змісту Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» № 2269-VIII від 18.01.2018 р. вбачається, що він не передбачає можливості приватизації часток в спільній сумісній або спільній частковій власності.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено судам, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст.ст. 4, 27 вказаного Закону визначено, що державній реєстрації прав підлягають: право власності; державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

З урахуванням викладеного, суд знаходить необґрунтованими та безпідставними доводи відповідача про те, що він є співвласником побутових приміщень площею 105,9 кв.м. (сто п`ять цілих дев`ять десятих квадратних метрів) будівлі літ. «А-2» та приміщення контори площею 180,3 кв.м. (сто вісімдесят цілих три десятих квадратних метрів) (будівля літ. «Б-1»), оскільки, позивач та відповідач приймали участь у малій приватизації шляхом набуття на праві приватної власності окремо визначені об`єкти а не частки в майні.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як випливає з положення ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину.

Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

За змістом положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Пунктом 2.6. глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 6 липня 2007 р. за № 774/14041, передбачено підготовку суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна, Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна.

Як вбачається із матеріалів справи ОКП ЛОР «БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ ТА ЕКСПЕРТНОЇ ОЦІНКИ» видано довідку № 1856 від 05 травня 2021 року із змісту якої вбачається, що «згідно інвентаризаційних матеріалів ОКП ЛОР`БТІ та ЕО» та наявних ксерокопій документів приміщення контори площею 180,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 які належать ОСОБА_1 63/100 част. на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 909, виданий 09.03.2021 р., видавник приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Юріяк М.І.; акт приймання-передачі державного майна, серія та номер: 1510, виданий 15.03.2021 р., видавник: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, ОСОБА_1 в цілому складають будівлю літ. «Б-1» загальною площею 180,3 кв.м.. Будівля літ. «Б-1» є окремо стоячою будівлею та має окремий вхід. Враховуючи вищенаведене і керуючись інструкцією щодо проведення поділу і виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна від 2007 р. затвердженої наказом № 55 від 18.06.2007 р. вважаємо: технічно можливо виділити Будівлю літ. «Б-1» загальною площею 180,3 кв.м.; по АДРЕСА_1 в самостійний об`єкт нерухомого майна.

Всі дії, пов`язані з виділом об`єкта нерухомого майна відбудуться без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства не потребують отримання дозволу на їх проведення.» (а.с.26).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічного дослідження по заяві ОСОБА_1 №2925 від 02 липня 2020 року складеного судовим експертом Львівського НДІСЕ Міністерства юстиції України Малетич І.В. на вирішення будівельно-технічного дослідження поставлене наступне питання: 1 Чи являється підвальне приміщення будівлі по АДРЕСА_1 окремим об`єктом нерухомості чи відноситься до допоміжних приміщень будівлі?2. Чи є технічна можливість, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, поділити в натурі об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 - виділивши ОСОБА_1 в особисту приватну власність приміщення контори площею 180,3 кв.м. (будівля літ. «Б-1»), яке становить 63/100 реальної частки нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 11040120,00 грн. як окремий самостійний об`єкт нерухомого майна; - виділивши ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СИНЕОН» в особисту приватну власність побутові приміщення площею 105,9 кв. м (буд. літ. «А-2»), яке становить 37/100 реальної частки нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 721 560.00 грн. як окремий самостійний об`єкт нерухомого майна (а.с.65-70).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічного дослідження по заяві ОСОБА_1 №2925 від 02 липня 2020 року: 1. Підвальне приміщення будівлі під літ. «Б» по АДРЕСА_1 не є окремим об`єктом нерухомості а являється технічним підпіллям; 2. виділити ОСОБА_1 в особисту приватну власність приміщення контори площею 180,3 кв.м. (будівля літ. «Б-1»), яке становить 63/100 реальної частки нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , як окремий самостійний об`єкт нерухомості, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, технічно можливо; виділити ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СИНЕОН» в особисту приватну власність побутове приміщення площею 105,9 кв. м (буд. літ. «А-2»), яке становить 37/100 реальної частки нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , як окремий самостійний об`єкт нерухомості, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, технічно можливо (а.с.65-70).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, виходячи з принципів правової визначеності та рівності прав усіх учасників цивільно-правових відносин, закріплених в частині 1 статті 1 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України,стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СИНЕОН» на користь ОСОБА_1 судовий збір,сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов задовольнити.

Поділити в натурі будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 :

виділити ОСОБА_1 в особисту приватну власність приміщення контори площею 180,3 кв.м. (будівля літ. «Б-1»), яке становить 63/100 реальної частки нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 11040120,00грн. (одинадцять мільйонів сорок тисяч сто двадцять гривень 00 копійок) як окремий самостійний об`єкт нерухомого майна (окрема інвентарна одиниця часткою 1);

виділити Товариству з обмеженою відповідальністю «СИНЕОН» в особисту приватну власність побутові приміщення площею 105,9кв.м. (буд. літ. «А-2»), яке становить 37/100 реальної частки нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 721560,00грн.( сімсот двадцять одна тисяча п"ятсот шістдесят гривень 00 копійок) як окремий самостійний об`єкт нерухомого майна (окрема інвентарна одиниця часткою 1).

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «СИНЕОН» на вказане вище нерухоме майно.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СИНЕОН» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 11 350,00 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят гривень).

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце знаходження за адресою АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СИНЕОН», , місце знаходження за адресою: Львівська область, Кам`янко-Бузький район, с. Старий Яричів, вул. Галицька,143/59.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 09 грудня 2021року.

Суддя В. В. Свірідова