Провадження № 22-ц/802/185/21 Категорія: 84 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Здрилюк О.І., Федонюк С. Ю.,

секретар Ковалько О. М.,

з участю: боржника ОСОБА_1 ,

представника боржника ОСОБА_2 ,

державного виконавця Романовського В.В.,

представника стягувача Мельник В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Романовського Валентина Володимировича, стягувач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2020 року,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Романовського В. В.

Посилався на те, що 24.03.2020 державний виконавець Романовський В. В. постановою ВП №61640736 відкрив виконавче провадження на підставі виконавчого листа виданого 25.10.2016 Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 161/1283/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 1003423.25 гривень та виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 100342.32 гривень

Вказує, що державний виконавець незаконно виніс дану постанову, оскільки стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Романовського В.В., що полягають у відкритті виконавчого провадження за № 61640736 на підставі виконавчого листа виданого 25.10.2016 Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 161/1283/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 1003423.25 гривень та виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 100342.32 гривень, а також скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 61640736 від 24.03.2020, постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 23.04.2020, постанову про арешт коштів боржника від 23.04.2020, постанову про арешт майна боржника від 27.05.2020, постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 02.06.2020.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2020 в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити скаргу в повному обсязі. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, що банк раніше вже звертався до виконавчої служби з виконавчим листом від 17.02.2017, а тому відкриття виконавчого провадження 24.03.2020 відбулося незаконно, з пропуском строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Державний виконавець у своєму відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що виконавчий лист був повернутий головним державним виконавцем Демчук В. Д. 30.03.2017 без прийняття до виконання, тому виконавче провадження №61640736 відкрито 24.03.2020 в межах строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

У відзиві на апеляційну скаргу стягувач АТ КБ «ПриватБанк» просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що виконавчий лист №161/1283/16-ц вперше був пред`явлений до виконання у березні 2017 року та повернутий державним виконавцем 30.03.2017. А тому наступного разу банк пред`явив виконавчий документ до виконання 24.03.2020, з дотриманням встановленого законом строку, відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з таких мотивів.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець при винесенні постанов про відкриття виконавчого провадження від 24.03.2020, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 23.04.2020, про арешт коштів боржника від 23.04.2020, про арешт майна боржника від 27.05.2010, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 02.06.2020 діяв у спосіб та відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» і його діями не порушено права та законні інтереси боржника.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.10.2016 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі - 41 84 доларів США 79 центів, за курсом 23,80 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.12.2015 складає 995 953 грн. 60 коп. за кредитним договором № 168/С від 12.02.2007.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі - 14939 грн. 30 коп., по 7469 грн. 65 коп. з кожного.

Рішення суду набрало законної сили 03.12.2016.

За заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» Луцьким міськрайонним судом Волинської області 17.02.2017 видано виконавчий лист у справі №161/183/16-ц. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 10.12.2019 (а.с. 16).

Головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Демчук В. Д. 30.03.2017, відповідно до положень пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», повернуто виконавчий лист №161/1283/16-ц від 17.02.2017 без прийняття до виконання, оскільки стягувачем невірно подана заява до прийняття виконавчого документу до виконання.

АТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») 24.03.2020 звернувся до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області виданого 17.02.2017 року № 161/1283/16-ц про стягнення ОСОБА_1 заборгованості у сумі 1003423,25 грн. (а.с. 5).

Державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Романовським В. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61640732 від 34.03.2020. В подальшому державним виконавцем з метою виконання рішення суду винесено постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 23.04.2020, про арешт коштів боржника від 23.04.2020, про арешт майна боржника від 27.05.2020, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 02.06.2020 (а.с. 6-16)

Відповідно до положень частини 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з приписами частини п`ятої статті 26 Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Тобто після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з дня його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

З огляду на викладене, строк пред`явлення виконавчого листа від 17.02.2017 було перервано у зв`язку з його пред`явленням до виконання. Новий строк пред`явлення до виконання відраховується з дня його повернення стягувачу, тобто з 30.03.2017. Повторно стягувач подав даний виконавчий лист до державної виконавчої служби 24.03.2020 з додержанням трирічного строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Встановивши , що постановою про відкриття виконавчого провадження права ОСОБА_1 не порушені, стягувач АТ КБ «ПриватБанк» подав виконавчий лист до державної виконавчої служби в межах встановленого законом строку, державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні скарги про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 24.03.2020, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 23.04.2020, про арешт коштів боржника від 23.04.2020, про арешт майна боржника від 27.05.2010, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 02.06.2020.

Аргументи апеляційної скарги про те, що банком виконавчий лист від 17.02.2017 до примусового виконання не подавався до 24.03.2020 апеляційний суд відхиляє, оскільки вони спростовуються повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 30.03.2017 (а.с. 125).

Судом апеляційної інстанції досліджено поданий державним виконавцем витяг із Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, з якого вбачається, що виконавчий лист від 19.04.2016 у справі № 161/1283/16 ц відносно боржника ОСОБА_3 надійшов до першого відділу ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області 28.04.2016 року. Згідно з цим виконавчим листом, він виданий на виконання заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 29.03.2016 у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , яким стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 41846,79доларів США що еквівалентно 995953.60 грн та 14939.30 судового збору.

У зв`язку із скасуванням заочного рішення, виконавче провадження закінчено 13.09.2016 (а.с.126-127).

З наданого держаним виконавцем скріншоту із робочого столу з Автоматизованої системи виконавчих проваджень та пояснень державного виконавця в суді апеляційної інстанції вбачається, що 29.03.2017 надійшла заява стягувача у виконавчому провадженні № 53669168 за виконавчим документом № 161/1283/16-ц. Виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_1 10003423.25 грн. повернутий стягувачу без прийняття до виконання державним виконавцем Дмитрук В.Д. Першого відділу ДВС м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області. (а.с.122-123).

Із сформованого державним виконавцем з електронної системи повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 30.03.2017 вбачається, що підставою відмови для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання стала невідповідність у найменуванні боржника, зазначеного стягувачем в заяві в порівнянні із найменуванням боржника у наданому стягувачем виконавчому документі (а.с.124-125).

Долученими до відзиву на апеляційну скаргу відомостями про рух виконавчого провадження № 53669168 підтверджується здійснення реєстраціі зазначеного виконавчого провадження 29.03.2017 (а.с. 100).

Апеляційним судом у даному судовому засіданні досліджено виконавче провадження № 61640736, з якого вбачається, що заявою від 24.03.2020 АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Першого відділу ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з проханням про прийняття до виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області, виданого 17.02.2017 у справі № 161/1283/16-ц, тобто, про прийняття до виконання того виконавчого документа, який був повернутий без прийняття до виконання згідно з повідомленням від 30.03.2017.

В матеріалах виконавчого провадження міститься виконавчий лист (оригінал) відносно солідарного боржника ОСОБА_1 , виданий у справі № 161/1283/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 25.10.2016, яким постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість 41846.79 доларів США, що еквівалентно 995953.60 грн. та судові витрати у розмірі 14939.30 грн. по 7469.65 грн. з кожного із відповідачів (а.с. 81).

Наведеними доказами спростовуються аргументи апеляційної скарги про відсутність оригіналу виконавчого листа та повідомлення про повернення виконавчого листа без прийняття до виконання від 30.07.2017.

Наданий в апеляційній скарзі аналіз документів виконавчого провадження з огляду на відмінність шрифту, відсутність вихідних реєстраційних номерів, печаток, з огляду на формування копій цих документів з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, не має правового значення та не дає підстав для визнання дій державного виконавця та оскаржених постанов незаконними.

Наявність підкреслень та надписів на виконавчому листі, зроблених олівцем, як пояснив державний виконавець, реєстратором виконавчої служби, для «зручності», відсутність у виконавчому документі відмітки про його повернення стягувачу не впливають на законність виконавчого документа , не слугують підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження та можуть слугувати лише підставою для висновку про порушення порядку ведення діловодства при роботі з документами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: