241/1690/20
2/241/77/2021
09.02.2021 року смт. Мангуш
Першотравневий районний суд Донецької області
головуючого судді Демочко Д.О.
при секретарі Цукановій Л.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Мангуш цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд -
У вересні 2020 року позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява вмотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 02.11.2010 року. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» «Тарифами» складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Позивачем на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, відповідачці надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2000,00 гривень. Свої зобов`язання Банк виконав належним чином, надавши відповідачці кредит у повному обсязі, однак остання умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, у зв`язку з чим станом на 27.07.2020 року виникла заборгованість в сумі 275 317 грн. 29 коп., яка складається з: 2960,00 грн. - заборгованість за кредитом; 268009,23 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4348,06 грн. - заборгованість за пенею; 0,00 грн. заборгованість за комісією. Проте, позивач звертає увагу на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 137698,35 гривень, яка складається з наступного: 2960,00 грн. заборгованість за кредитом; 134738,35 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 02.11.2010 року по 31.05.2019 року, а також судові витрати, пов`язані із зверненням до суду в розмірі 2 102 грн.
Ухвалою судді Першотравневого районного суду Донецької області від 23.09.2020 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду з повідомленням сторін, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Кіріченко В.М. не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути в його відсутність.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, заказною кореспонденцією з повідомленням.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статей 12, 11, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно зі статтею 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.
Судом встановлено, 02.11.2010 ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів (а.с. 10). В цій заяві ОСОБА_1 погодила, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами користування, загальними умовами обслуговування та кредитування, викладеними в рекламному буклеті, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Згідно з п.2.1.1.2. Умов та Правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві.
Разом з тим, як вбачається з долученої до матеріалів справи анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів, вона містить лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію. Яку саме картку відповідач бажає оформити, даних про умови кредитування, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії тощо у вказаній анкеті-заяві не зазначено (а.с. 10).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість по процентам, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, при пред`явленні позову банком наданий витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 17), у якому містяться умови щодо пільгового періоду, базової процентної ставки, неустойки для наступних видів кредитних карт: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна CONTRAKT»; «Універсальна GOLD» за період 2013, 2014, 2015 років та зазначено, що з 01 квітня 2015 року змінено тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна GOLD», розмір процентної ставки, пені, тощо.
При цьому, розмір діючих тарифів за спірний період банком не надано та не доведено.
А відтак, використання наведених Тарифів є можливим лише за умови, що в анкеті-заяві зазначено про те, яку конкретно карту отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між Тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та виходячи з чого має орієнтуватися суд під час розгляду справи.
Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» не дотрималось вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по процентам.
Разом з тим, суд вбачає наявність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом з огляду на наступне.
Як було з`ясовано, 02.11.2010 ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів.
Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачці на підставі кредитного договору б/н була надана кредитна картка № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня липня 2017 року (а.с. 8).
З довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що 26.02.2014 останній було встановлено кредитний ліміт в розмірі 2 000 грн. (а.с. 9).
З виписки по рахунку чітко прослідковується, що відповідачка активно користувалася кредитними коштами: отримувала готівку в банкоматах, розраховувалася карткою в магазинах. При цьому періодично здійснювала платежі в рахунок погашення заборгованості, а отже отримала кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки (а.с. 45-50).
З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір заборгованості відповідача за кредитом складає 2 960,00 грн., яку і просив стягнути Банк з відповідача.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом є обґрунтованими.
Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист (ст.ст. 3, 12, 13, 20 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44 ЦПК України).
Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідачка у судове засідання суду не з`явилася, не заперечувала факти укладання кредитного договору, отримання кредиту, не спростовувала розрахунку та розміру боргу, не подала своїх доказів на заперечення відповідних доводів позивача. Отже, відповідачкою не доведено відсутності вини у порушенні зобов`язання, не спростовано підстав позову.
На підставі наведеного, суд вважає встановленим факт порушення відповідачкою умов договору кредиту, заборгованість в сумі 2960,00 грн. - доведеною, та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача на загальну суму у розмірі 2960,00 грн., що становить 2,15% від заявленої позивачем суми у розмірі 137698 грн. 35 коп., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 45 грн. 19 коп. (2102 грн. х 2,15%).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду.
Суддя Д.О. Демочко