Провадження № 2/643/1853/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Горбунової Я.М., розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики та договору іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним Договір позики від 19.06.2020 р. укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнати недійсним Договір іпотеки від 19.06.2020 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В., зареєстрований в реєстрі за №1285.

В обґрунтування позову посилається на те, що 11.05.2018 року між ним та ОСОБА_3 було укладено Договір позики, за яким остання надала йому у власність кошти у розмірі 58 800 гривень, а також зазначеним договором було затверджено графік повернення грошових коштів. Сума щомісячного платежу склала 1 200 гривень.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним договором позики, між ними також було укладено Договір іпотеки від 11.05.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В., зареєстрований в реєстрі за №1476.

За умовами зазначеного договору іпотеки, з метою забезпечення виконання зобов`язань, які випливають з Договору позики, позивач передав, а Іпотекодержатель прийняв в іпотеку об`єкт нерухомого майна, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та належить Іпотекодавцю на на праві приватної власності.

До кінця 2019 року суми щомісячних платежів за договором позики позивач сплачував вчасно та у повному обсязі.

Після початку карантину у зв`язку із пандемією Коронавірусної інфекції (COV1D-19) та втратою роботи почала виникати прострочка платежів.

Під тиском Іпотекодержателя та погрозами звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка є єдиним житлом його сім`ї, за вказівкою ОСОБА_3 , 19.06.2020 року було укладено новий Договір позики, але вже з іншою особою ОСОБА_2 .

Згідно вказаного нового Договору позики, відповідач до укладення цього договору нібито передав йому у власність грошові кошти у розмір 254 738,76 гривень, що еквівалентно на день укладення цього Договору 9 520 доларів США.

Зазначеним договором також було затверджено графік повернення грошових коштів. Сума щомісячного платежу стала зовсім кабальною та склала 5 620 гривень 23 коп.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним договором позики, між ними було укладено Договір іпотеки від 19.06.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В., зареєстрований в реєстрі за №1285.

За умовами зазначеного договору іпотеки, з метою забезпечення виконання зобов`язань, які випливають з Договору позики, позивач передав, а Іпотекодержатель прийняв в іпотеку об`єкт нерухомого майна, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та належить Іпотекодавцю на праві особистої приватної власності.

Позивач також зазначає, що зазначені умови договору позики поставили його у вкрай невигідне становище і були підписані ним в період втрати роботи всіма членами родини та заздалегідь говорять про неможливість їх виконання, тобто даний правочин вчинений ни під впливом тяжкої обставини.

Позивач також заперечує сам факт отримання у позику грошових коштів у розмірі 254 738 гривень 76 коп., оскільки ні до дня укладення зазначеного Договору позики ні в день його укладення, жодних грошових коштів з боку відповідача йому не передавалося.

Відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до нього з проханням позичити йому 9 500,00 доларів США, які необхідні йому були для ведення підприємницької діяльності.

Оскільки він раніше вже позичав грошові кошти у його дружини та повертав їх, він погодився позичити йому гроші під заставу (іпотеку) квартири, що належить йому на праві власності.

Таким чином, 19.06.2020 року, між ним та позивачем по справі було укладено договір позики, за яким відповідач передав позивачу грошові кошти у розмірі 254 783,76 грн., що еквівалентно 9 520,00 доларам США, на строк до 19.06.2021 року, а позивач прийняв на себе зобов`язання щодо повернення позики частинами у відповідності до графіку повернення грошових коштів.

19.06.2020 року з метою належного виконання своїх зобов`язань за договором позики від 19.06.2020 року, між ним та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 , яка належить позивачу по справі на праві приватної власності.

ОСОБА_1 здійснив останній платіж 22.10.2020 року, після чого перестав сплачувати грошові кошти у відповідності до графіку повернення грошових коштів, що передбачений п.1 Договору позики від 19.06.2020 року, без будь яких поважних причин.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач происть визнати недійсними договори позики та іпотеки від 19.06.2020 р., укладені між ним та ОСОБА_2 , посилаючись на дві правові підставі: так як вони укладені під тиском і за цими договорами кошти фактично не передавалися і в іпотеку майно не передавалося; та через те, що дані договори були вчинені під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного та психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійним.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

При оцінці доказів суд враховує положення ст.ст. 79, 80 ЦПК України, відповідно до яких достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано: Договір позики від 11.05.2018 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.13-15), Договір іпотеки від 11.05.2018 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.16-22), Договір позики від 19.06.2020 року, який між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.23), Договір іпотеки від 19.06.2020 року, який між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.25-32), витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки (а.с.33), витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (а.с.34), розписки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.35-49).

Жодний з цих доказів не містить інофрмації, якаб свідчила, що позивач дійсно уклав ці договори під тиском з боку відповідача або іншої особи, або що дані договори вчинено під впливом тяжкої для позивача обставини та на вкрай невигідних умовах, а також, що за даним договором позики кошти фактично не передавалися.

За встановлених обставин суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають через їх недоведеність, так як надані суду докази не є достатніми для визнання договорів недійсними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 264-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .

Суддя: Я.М.Горбунова