Номер провадження 2/754/655/21
Справа №370/415/18
РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді Панченко О.М.

секретаря судового засідання Чехун Ю.В.

за участі - позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката Кушнір О.С.

відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки, в якому просила стягнути з відповідачки у відшкодування завданої матеріальної шкоди 15 000.00 грн. та моральної шкоди 3 000.00 грн. Мотивуючи вимоги, позивачка вказала, що вона є власницею земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . 09.08.2017 року нею було виявлено, що на земельній ділянці, яка належить їй на праві власності спалено трав`яний настил разом з трьохрічними молодими деревами у кількості 49 штук. З метою з`ясування того, що сталося, вона звернулася до сусідки - відповідачки у справі ОСОБА_2 , яка є власницею земельної ділянки по сусідству. Відповідачка у справі зізналася, що після того, як покосили її земельну ділянку вона вирішила спалити сухий настил на своїй ділянці, підпаливши трав`яний настил, після чого вогонь став не керованим і відповідачка покликала на допомогу сусіда. Проте, в цей час вогонь уже перекинувся на її ділянку і через потужний вітер спалив трав`яний настил у розмірі 12 соток та 49 молодих дерев. 11.08.2017 року на місце пожежі прибула комісія у складі Макарівського РГГУ ДСНС України у Київській області, якими було опитано відповідачку та свідків та в подальшому складено акт про те, що причиною пожежі стало необережне поводження відповідачки з вогнем. У приватній розмові відповідачка пообіцяла відшкодувати шкоду, а потім відмовилася, тому позивачка вимушена була звернутися з даною позовною заявою до суду, просить стягнути вказану вище суму матеріальної та моральної шкоди з відповідачки у примусовому порядку.

Ухвалою судді Макарівського районного суду Київської області від 22.02.2018 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Макарівського районного суду Київської області від 16.04.2018 року цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. від 16.10.2018 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 31.10.2018 року прийнято вказану цивільну справу до розгляду Деснянським районним судом м. Києва, призначено підготовчий її розгляд.

14.01.2019 року відповідачкою у справі подано до суду письмовий відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 15.01.2019 року витребувано докази у справі.

22.03.2019 року позивачкою у справі до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 22.03.2019 року закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду по суті.

13.05.2019 року до суду подані письмові заперечення на відповідь на відзив.

Заочним рішенням суду від 23.01.2020 року задоволено позовні вимоги в повному обсязі.

31.03.2020 року ухвалою суду заочне рішення скасовано, призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні.

02.12.20202 року до суду надійшла заява позивачки у справі про збільшення позовних вимог.

В судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали позовні вимоги та просили суд про їх задоволення, стягнення з відповідачки на користь позивачки 15 000 грн. в рахунок матеріальної шкоди та 15 000 грн. в рахунок моральної шкоди.

Відповідачка у справі в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що дійсно сталася пожежа з її вини, проте вона зробила це не навмисно. Крім того, не згодна з тим, що завдала позивачці матеріальних збитків на суму 15 000 грн., оскільки позивачка нічим це не підтвердила, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши вступне слово позивачки, її представника, відповідачки, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд дослідивши матеріали справи дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивачка у справі ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Право власності відповідачки на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 підтверджується відповіддю сільського голови ОСОБА_4 (а.с. 104).

Як зазначила в судовому засіданні позивачка у справі, 09.08.2017 року нею було виявлено, що на земельній ділянці, яка належить їй на праві власності спалено трав`яний настил разом з трьохрічними молодими деревами у кількості 49 штук. З метою з`ясування того, що сталося, вона звернулася до сусідки - відповідачки у справі ОСОБА_2 , яка є власницею земельної ділянки по сусідству. Відповідачка у справі зізналася, що після того, як покосили її земельну ділянку вона вирішила спалити сухий настил на своїй ділянці, підпаливши трав`яний настил вогонь став не керованим і відповідачка покликала на допомогу сусіда. Проте, в цей час вогонь уже перекинувся на її ділянку і через потужний вітер спалив трав`яний настил у розмірі 12 соток та 49 молодих дерев.

11.08.2017 року на місце пожежі прибула комісія у складі Макарівського РГГУ ДСНС України у Київській області, якими було опитано відповідачку та свідків та в подальшому складено акт про те, що причиною пожежі стало необережне поводження з вогнем відповідачкою ОСОБА_2 (а.с. 10). Крім того, даним актом встановлено, що 49 саджанців дерев було знищено пожежею.

Відповідно до листа начальника відділення поліції Ірпінського ВП ГУНП в Київській області за результатами проведеної перевірки працівниками поліції встановлено, що підстав для внесення відомостей до ЄРДР не має, оскільки в діях відповідачки відсутні ознаки кримінального правопорушення, позивачці рекомендовано звернутися до суду з цивільним позовом (а.с. 12).

Крім того, висновком про результати розгляду повідомлення від ОСОБА_3 , що затверджений начальником Макарівського відділення поліції Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 20.11.2017 року було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 дійсно палила траву на своєму городі та не змогла впоратися з вогнем внаслідок чого полум`я перекинулося на ділянку сусідів і пошкодило дерева в саду. Щоб компенсувати завдані збитки, відповідачка пропонувала позивачці 5 000.00 грн., проте вона не погодилася (а.с. 11).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст. 1166 ЦК України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини і якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

На підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди, а саме вартості знищеного майна, 49-ти плодових садових дерев, позивачка надала суду прайс-лист на саджанці плодових культур.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на те, що відповідачка в судовому засіданні не визнала розмір матеріальних збитків, а позивачкою до суду не надано належних та допустимих доказів, що саме такі саджанці і саме таких дерев вона купувала і саме така кількість була висаджена на її ділянці, а потім знищена пожежею, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди. Щодо вимог про стягнення вартості робіт по обслуговуванню дерев у розмірі 3 000.00 грн., то такі вимоги також не підлягають до задоволення, оскільки жодних підтверджуючих документів, що такі роботи проводилися і їх вартість складає 3 000.00 грн. позивачкою суду також не надано.

Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Крім того, відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами: «... у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується».

Згідно п. 9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Позивачка в судовому засіданні зазначала про те, що завдана діями відповідачки їй моральна шкода полягає в порушенні її права власності та значних переживань та страждань з приводу того, що відповідачка пошкодила її майно та не виконала свої зобов`язання по відшкодуванню завданих їй збитків. Протягом року до подання позову до суду і після цього тривалий час відповідачка не має на меті добровільно відшкодувати заподіяні збитки або ж провести відновлення заподіяних пошкоджень, хоча спочатку не відмовлялася від відшкодування тим самим «годувала» обіцянками, тобто відповідачка уникає можливості урегулювання порушеного питання. Хвилювання та думки про відновлення саду тримають її у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в сім`ї.

Відповідачка в судовому засіданні визнала факт пожежі, яка сталася з її необережності, розуміє, що спричинила моральну шкоду позивачці своїми діями, проте просила визначити розмір такої шкоди дещо менше, ніж просить позивачка, оскільки вона є пенсіонеркою і суму, яку просить стягнути з неї позивачка є для неї не підйомною.

Суд бере до уваги зазначені обставини .

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Враховуючи вищезазначене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, рекомендаційний характер висновків соціально-психологічних досліджень та судову практику, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, частково підтвердилися в ході судового розгляду справи по суті.

Враховуючи дану обставину, керуючись принципом справедливості, розумності та реальності, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивачки 6 000.00 грн. в рахунок розміру завданої моральної шкоди.

Вказана сума є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди, що була спричинена відповідачкою.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідачку.

Керуючись ст. 22, 1166, 1192 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 6 000.00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог у розмірі 704.80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Деснянський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 .

Суддя О.М. Панченко