Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2

представників відповідача Топалової О.Є. ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення порушень права на приватне життя та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення порушень права на приватне життя та відшкодування моральної коди в якому просили зобов`язати відповідача демонтувати камери відеоспостереження розташовані у квартирі АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача на користь позивачів моральну шкоду в сумі 20 000,00 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на праві спільної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних долях належить квартира АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 серпня 2001 року ј частки вище вказаної квартири спадкоємцями є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних долях. З квітня 2020 року між сторонами склалися неприязні стосунки. Як зазначають позивачі в позові, відповідач постійно вчиняє сварки, скандали, ображає та висловлюється нецензурною лайкою, у зв`язку з чим позивачі звернулися до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві. Разом з цим, відповідачем самовільно, без згоди позивачів, було встановлено в загальному коридорі квартири та на кухні відеокамери, якими таємно без згоди інших співвласників квартири здійснює фіксацію та знову ж такеи без згоди використовує отриману конфіденційну інформацію про приватне життя. Позивачі вважають, що вказаними протиправними діями відповідача були порушенні права позивачів на недоторканість житла, втручання в особисте та сімейне життя, збирання, зберігання та використання конфіденційної інформації. Також, позивачі зазначають, що такі дії відповідача призвели до моральних страждань, погіршився стан здоров`я та сон, тому також просять стягнути з відповідача моральну шкоду.

20 жовтня 2020 року відповідачем було подано відзив в якому просив відмовити в задоволенні позову та пояснив наступне. Відеокамери відповідач встановив з метою недопущення образ та протиправної поведінки з боку позивачів. Як зазначає відповідач, до позовної заяви не надано жодного доказу, яким би підтвердив обставини викладені у позовній заяві, як і не надано доказі того, що відповідач збирає інформацію про приватне життя позивачів та поширює її.

23 листопада 2020 року позивачі подали відповідь на відзив на позовну заяву в якому фактично зазначили аналогічні обставини як в позовній заяві та позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання.

09 листопада 2020 року представником позивача ОСОБА_4 було подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

11 грудня 2020 року представником відповідача подано клопотання про приєднання доказів.

14 грудня 2020 року представником позивача ОСОБА_4 було подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, пояснення представника позивача ОСОБА_4 , пояснення представника відповідача, допитавши позивача ОСОБА_1 в якості свідка, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на житло та свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.16-18).

Судом достовірно встановлено, що між сторонами триває конфлікт з приводу користування спірною квартирою.

Так, 16.04.2020 року адвокат Топалова О.Є.,діючи в інтересах відповідача ОСОБА_5 , звернулась до позивача ОСОБА_1 з письмовою пропозицією щодо усунення перешкод щодо його вселення до спірної квартирі (а.с.78-79). Відповідно до вказаної пропозиції запропонували: усунути перешкоди в доступі до квартира АДРЕСА_2 ; виселити зі спірної квартири особу, яка проживає в ній без достатньої правової підстави та не чинити перешкоди ОСОБА_5 у вселенні до квартири; повідомити про надання згоди на укладання договору про порядок користування спірною квартирою на умовах виділення ОСОБА_5 кімнату площею 12,00 кв.м.; повідомити про згоду на відшкодування ОСОБА_5 грошової компенсації вартості 1/4 частини квартира в сумі 400 000 грн.

27.04.2020 року адвокат Буднік О.П., діючи в інтересах ОСОБА_1 , надала відповідь на пропозицію про досудове врегулювання спору, з якої вбачається наступне. В спірній квартирі проживає ОСОБА_1 , її син разом із ОСОБА_7 , з якою він проживає однією сім`єю. В спірні квартирі знаходиться майно ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , яке належить їм на праві спільної сумісної власності та набуте ними за час спільного проживання. В спірній квартирі вони ведуть спільне господарство, мають спільні витрати, купують майно для спільного користування, несуть витрати по утриманню квартири, здійснюють сплату комунальних платежів. Здійснити поділ квартири в натурі є неможливим. В правовому полі можливо вирішити питання щодо встановлення порядку користування житловим приміщенням або сплати компенсацію ОСОБА_5 за його 1/4 частку в праві власності на спірну квартиру. Враховуючи кількість осіб, які проживають в спірній квартирі ОСОБА_5 було запропоновано виділити в користування житлову кімнату площею 8,3 кв.м. разом із лоджією 3,4 кв.м., але дану пропозицію висловила лише ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_4 перебуває за кордоном. Що стосується компенсації вартості 1/4 частки квартири, то ОСОБА_1 повідомила, що сплатити 400 000 грн. вона не спроможна, оскільки вона пенсіонеркою і дана сума для неї становить надмірний тягар. З урахуванням сьогоднішньої тяжкої економічної ситуації, з врахуванням ринкових цін на нерухоме майно, на сьогодні оцінити частку ОСОБА_5 можливо в розмірі не більше 5-7 тисяч доларів США по курсу НБУ. Вирішити питання про компенсацію вартості частки квартири без порушення прав та законних інтересів інших співвласників можливе лише у разі з`ясування реальної вартості частки в квартирі. ОСОБА_1 зазначила, що на її думку вартість квартири становить приблизно еквівалент 8000 євро по курсу НБУ та її зможе сплатити ОСОБА_4 поступово. (а.с.82-84).

Після отримання відповіді на пропозицію про досудове врегулювання спору ОСОБА_5 вселився до спірної квартири.

Судом встановлено, що після вселення до спірної квартири ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебувають в конфлікті та склалися неприязні стосунки.

В процесі перебування у фактичному конфлікті ОСОБА_5 установив спеціальних засіб відео спостереження в загальному коридорі та кухні спірної квартири. Цей факт визнається відповідачем.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги позивач просить суд зобов`язати відповідача демонтувати камери відео спостереження, що розташовані у квартирі АДРЕСА_1 посилаючись на ст. 32 Конституції України, ст. 307 ЦПК України та ст. 11 Закону України « Про інформацію»

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст. 32 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише і інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч.1, 3 ст.307 ЦК України, фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Знімати фізичну особу на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку, в тому числі таємно, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на викладене, пред`являючи вимогу до відповідача про зобов`язання демонтувати камери відео спостереження, розташовані у спірній квартирі не доведено: по-перше, що відповідачем проводиться зняття фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку. По-друге, позивачем невірно обрано спосіб цивільного захисту, посилаючись на норми ст. 307 ЦК України, позивач має можливість вимагати припинення саме зняття позивача на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку.

Що стосується вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 5, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, оскільки на виконання вимог ст. 81 ЦПК України позивач не довів наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіюваної шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення порушень права на приватне життя та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 32 Конституції України, ст. 307 ЦК України, ст. 32 Закону України «Про інформацію», ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення порушень права на приватне життя та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01 лютого 2021 року.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП невідомий, адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.О.Яровенко