Справа № 362/5684/20
Провадження № 2/362/1006/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Марчука О.Л.,

при секретарі - Лущик Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спадковому майні,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із позовом у якому просять визначити, що її спадкодавець мав частку у праві спільної сумісної власності в розмірі 43/100 частини земельної ділянки, площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :10:008:0103, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що після смерті її батька вона, як спадкоємець за законом звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини у вигляді вказаного нерухомого майна; однак, нотаріусом було відмовлено у цьому через відсутність виділеної частки спадковаця у даному нерухомому майні.

Позивачка в судове засідання не прибула, надала суду заяву у якій просила розглянути справу у її відсутності, підтримала позов та просила задовольнити його вимоги із викладених у ньому підстав.

Відповідач в судове зассідання не прибув, надав суду заяву якій просив розглянути справу у його відсутності та визнав позов.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 10.07.2018 року (а.с. 12).

Спадкоємцями померлого за законом є його дружина ОСОБА_4 і діти ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 23.08.1977 року, свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 від 18.08.1982 року і серії НОМЕР_4 від 17.07.1978 року та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 від 31.07.2010 року.

Спадкоємець ОСОБА_4 у встановленому законом порядку відмовилась від прийняття спадщини після померлого на користь сторін у даній справі, що підтверджується її заявою від 19 вересня 2019 року.

Сторони належним чином прийняли спадщину після померлого батька, що відображено в матеріалах спадкової справи до майна померлого, яку отримано на вимогу суду та досліджено під час розгляду справи в судовому засіданні.

Позивачі звернулися до нотаріуса з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлого батька.

Постановою державного нотаріуса Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області Хоменка С.А. від 23.10.2020 року № 709/02-14, позивачам відмовлено у посвідченні договору про поділ спадщини та видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно у вигляді земельної ділянки, площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :10:008:0103, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - через неможливість визначення складу спадковго майна у зв`язку із відсутністю часток співвласників спільної сумісної власності вказаного нерухомого та невизначеності частки спадкодавця у ній.

Норма статті 125 Земельного кодексу України у редакції, що була чинною станом на дату смерті спадкодавця передбачала, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Як вбачається з доданих до позову копій правовстановлюючих документів, а саме: витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.06.2018 року, земельна ділянка, площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :10:008:0103, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - зареєстрована на праві спільної сумісної власності за двома особами: ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (а.с. 15 - 16).

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Пункт 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» містить роз`яснення, що розглядаючи спори, пов`язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК України спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Норма частини другої статті 370 ЦК України передбачає, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Також, згідно із частинами четвертою і п`ятою статті 89 ЗК України (в редакції, що діяла станом на дату смерті спадкодавця), співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки; поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно із нормою частини четвертої статті 120 ЗК України (в редакції, що діяла станом на дату смерті спадкодавця), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Так, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.11.2020 року, домоволодіння АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 і ОСОБА_2 в частках 43/100 і 57/100 відповідно (а.с. 20 - 21).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин 1 і 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При цьому суд враховує, що з наведених вище обставин перебування зазначеної земельної ділянки у спільній сумісній власності двох осіб, суд приходить до висновку, що при виділу частки із вказаної земельної ділянки, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Отже, слід зробити висновок, що відповідно до вимог земельного законодавства спадкодавець позивача мав право власності на 43/100 частини вказаної земельної ділянки, що відповідно до норми частини четвертої статті 120 ЗК України є пропорційною до його частки у праві власності розміщеного на ній жилого будинку.

У зв`язку з цим, суд вважає, що та обставина, що ОСОБА_3 за життя не здійснив виділ своєї частки із спільного сумісного майна та не встиг оформити право власності на належну йому частку вказаної земельної ділянки належним чином, - не є достатньою підставою для відмови у визнанні за її спадкоємцями прав на спадкування належної частки вказаного нерухомого майна.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивача щодо спадкування підлягає захисту шляхом визначення частки її батька у спільній сумісній власності на земельну ділянку.

Норми статті 206 ЦПК України передбачають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено.

За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 3, 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 89, 120, 125 Земельного кодексу України, ст. ст. 328, 1218, 1268 ЦК України, ст. ст. 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 95, 133, 142, 197, 198, 258, 259, 263 - 265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 мав частку у праві спільної сумісної власності в розмірі 43/100 (сорок три сотих) частини земельної ділянки, площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :10:008:0103, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (сім).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення - 12 лютого 2021 року.