РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року

м. Рівне

Справа № 571/207/20

Провадження № 22-ц/4815/121/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В.,Шимківа С.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянула в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нікольченко Б.Б. на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2020 року, ухваленого в складі судді Комзюк А.Ф ., повний текст рішення виготовлено 03.11.2020 року, у справі №571/207/20

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Позов мотивований тим, що після ухвалення судового рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області, станом на момент пред`явлення позову, в нього відбулися суттєві зміни в сімейному житті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_4 , тобто на даний час позивач має обов`язок по утриманню синів ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 . Крім того, син ОСОБА_3 хворіє та потребує постійного обстеження, лікування та курсів реабілітації, в зв`язку із хворобою йому встановлено інвалідність, вказана обставина вимагає значних матеріальних затрат на лікування, оплату реабілітації, проїзд до місяці лікування та реабілітації. На даний час він не працює, тому не має змоги сплачувати присуджений розмір аліментів.

Позивач вважає, що розмір стягуваних з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_5 має бути зменшеним.

Просив суд про зменшення розміру аліментів до 1/3 частки всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Під час розгляду справи змінив розмір позовних вимог та просив про зменшення розміру аліментів до 1/8 частини його заробітку.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2020 року позовну заяву задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 12.01.2012 у справі №2-617/11.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання розподілу судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник позивача, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, просив оскаржуване рішення змінити, зменшивши розмір стягнутих аліментів з 1/3 до 1/8 частки доходу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував що на його утриманні знаходить двоє малолітніх дітей від другого шлюбу, син ОСОБА_3 хворіє, а тому він не може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі так як це призведе до погіршення умов життя дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вважає неправомірними посилання суду на доходи ОСОБА_1 за кордоном, оскільки такі доходи не є доходом в розумінні заробітна плата

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення суду законне та орбгрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано.

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 який проживає разом з відповідачем.

Вказані обставини сторонами не заперечувались.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 12.01.2012 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, починаючи з 01 грудня 2011 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.147).

24 жовтня 2009 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_7 про що складено відповідний актовий запис №65.

Від другого шлюбу, у позивача 04 січня 2012 року та ІНФОРМАЦІЯ_2 народилися син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 .Син ОСОБА_3 дитина інвалід.

Відповідно до наданих ТОВ «ДСО Транспортна Спедиція» документів (офіційний переклад з польської мови та українську), ОСОБА_1 працевлаштований у вказаному товаристві з 18 жовтня 2017 року де отримує заробітну плату (а.с.96-106,107-121).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положення частини 1статті 192 СК України передбачають, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану,погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (абзаци перший та другий частини другоїст.182 СК України).

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Ураховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, зміна сімейного становища батька, стан його здоров`я може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Отже, враховуючи сімейний та матеріальний стан позивача та матеріальне становище відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розмір аліментів, визначених за рішенням суду у відповідності до статті 192 Сімейного кодексу України підлягає зменшенню з 1/3 частини до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, суд правомірно врахував отримання позивачем доходів за кордоном, стан здоров`я дітей.

Крім того, будь-яких належних та достатніх доказів погіршення матеріального стану позивача і що це призведе до значного погіршення майнового стану його новоствореної сім`ї та неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі матеріали справи не містять.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів, які належно оцінені в сукупності судом першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи що висновок за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину надані позивачем до апеляційної скарги апеляційним судом не приймається, оскільки судом першої інстанції цей висновок не досліджувався, а також позивач не зазначив поважні причини їх неподання до суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нікольченко Б.Б. залишити без задоволення.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2020 року залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 11лютого 2021 року.

Головуючий :

Судді :