УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 200/13237/18

провадження № 61-205ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Дніпровська міська рада,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянувши касаційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Князя Володимира Великого 15 К», в інтересах якого діє адвокат Рибіна Ірина Володимирівна, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - ОСББ) «Князя Володимира Великого 15 К», яке не брало участі у справі, проте вважає, що суд вирішив питання про його права, звернулося до апеляційного суду зі скаргою, в якій просило змінити мотивувальну частину рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 1 березня 2019 року, вказавши, що балансоутримувачем будинку є ОСББ «Князя Володимира Великого 15 К».

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСББ «Князя Володимира Великого 15 К» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 1 березня 2019 року.

Не погоджуючись із ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року, ОСББ «Князя Володимира Великого 15К», в інтересах якого діє адвокат Рибіна І. В., подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене судове рішення і передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Підставою касаційного оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року заявник вказує порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зазначаючи, що суд не встановив, чи вирішив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні питання про права заявника апеляційної скарги. Зазначає, що правові підстави для закриття апеляційного провадження відсутні.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Постановляючи ухвалу, Дніпровський апеляційний суд виходив із того, що постановою Верховного Суду від 11 березня 2020 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 1 березня 2019 року скасовано, тому апеляційне провадження підлягає закриттю.

Судом апеляційної інстанції за матеріалами справи установлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 1 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження в.о. міського голови від 12 вересня 2017 року № 1092-р «Про визнання таким, що втратило чинність, розпорядження міського голови від 15 жовтня 2014 року № 553-р «Про присвоєння адреси незавершеному будівництву на АДРЕСА_1 ».

Визнано протиправним та скасовано рішення Дніпровської міської ради від 20 вересня 2017 року № 80/24 «Про присвоєння адреси незавершеному будівництву багатоквартирному житловому будинку на АДРЕСА_1 ».

Визнано протиправним та скасовано рішення Дніпровської міської ради від 20 вересня 2017 року № 83/24 «Про визначення об`єктом права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра об`єкта нерухомого майна на АДРЕСА_1 ».

Визнано протиправним та скасовано рішення Дніпровської міської ради від 11 жовтня 2017 року № 30/25 «Про визначення об`єктом права комунальної власності територіальні громади міста Дніпра об`єкта нерухомого майна на АДРЕСА_1 ».

Визнано протиправним та скасовано рішення Дніпровської міської ради від 20 грудня 2017 року № 47/28 «Про врегулювання питань, пов`язаних з подальшим використанням об`єкта нерухомого майна».

Стягнено з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 566,35 грн у відшкодування судового збору.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 5 вересня 2019 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишено без задоволення, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 1 березня 2019 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 березня 2020 року касаційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 1 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 5 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

2 вересня 2020 року ОСББ «Князя Володимира Великого 15 К» звернулося до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просило змінити мотивувальну частину рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 1 березня 2019 року, вказавши, що балансоутримувачем будинку є ОСББ «Князя Володимира Великого 15 К».

Згідно зі змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам закону оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції відповідає.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги; після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Стаття 362 ЦПК України не містить такої підстави для закриття провадження, як помилково відкрите, проте, у даному випадку процесуально вірними є дії суду апеляційної інстанції щодо закриття апеляційного провадження.

Апеляційне провадження у даній справі відкрито за апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, яке скасовано постановою Верховного Суду, і у разі апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції діяв би не як «суд, встановлений законом» у розумінні

статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Встановивши, що ОСББ «Князя Володимира Великого 15 К» оскаржує судове рішення, яке скасовано Верховним Судом, і провадження у справі помилково відкрито, суд апеляційної інстанції обґрунтовано його закрив.

За таких обставин, доводи заявника відхиляються касаційним судом, оскільки скасованим рішенням суду першої інстанції питання про права заявника не вирішено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга ОСББ «Князя Володимира Великого 15 К», в інтересах якого діє адвокат Рибіна І. В., на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року є необґрунтованою, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить із того, що у даній справі сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, постановленою із додержанням норм процесуального права й підстави для її скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСББ «Князя Володимира Великого 15 К», в інтересах якого діє адвокат Рибіна І. В., на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року суд відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Князя Володимира Великого 15 К», в інтересах якого діє адвокат Рибіна Ірина Володимирівна, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування рішень.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук