Справа № 647/3547/20
№ провадження 2/647/42/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021 року Бериславський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого судді Миргород В.С.,

при секретарі Дзежик Л.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в місті Бериславі Херсонської області цивільну справу №647/3547/20 за позовом ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Ташкова Анастасія Олександрівна до Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

за участі представників сторін :

від позивача: представник адвокат Ташкова А.О. не з`явилася, до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі,

від відповідача: представник Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області не прибув до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Ташкова Анастасія Олександрівна звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області із позовом до Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

В позовній заяві посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна, що розташоване на території Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області. При житті ОСОБА_2 залишив на ім`я ОСОБА_1 заповіт, посвідчений секретарем Червономаяцької сільської ради Бериславського району Херсонської області 20.08.2010 року. Даним заповітом ОСОБА_2 заповідав ОСОБА_1 в т.ч. житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно листа нотаріуса, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 неможливо видати, у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на вищезгаданий житловий будинок. Просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 24.12.2020 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та призначено підготовче засідання.

Позивач та його представник адвокат Ташкова А.О. в підготовче засідання не з`явилися. Від адвоката Ташкової А.О. до суду надійшла заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає.

Представник відповідача Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області в підготовче засідання не прибув, надав до суду заяву про визнання позову, справу просив розглянути у відсутність їх представника.

Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України.

У відповідності до ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

За нормою ч.1ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_2 , де в графі батьки вказано: Батько ОСОБА_2 , Мати ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Відповідно до заповіту, який посвідчений секретарем Червономацяької сільської ради Бериславського району Херсонської області 20.08.2010 року, зареєстрований в реєстрі за №13, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку площею 0,1641, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заповідав ОСОБА_1 (а.с. 12).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт Широке Широківського району Дніпропетровської області, у віці 68 років помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис № 13 (а.с. 11).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За визначеними книгою шостою Спадкове право ЦК України правилами право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно із статтею 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частини першої статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що державним нотаріусом Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Горбаченко О.В. від 12.12.2019 року була розглянута заява ОСОБА_1 щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Пунктами 4.15 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Відповідно листа нотаріуса, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 неможливо видати, оскільки правовстановлюючий документ на вищезгаданий будинок у спадкоємця відсутній. Вчинення такої нотаріальної дії суперечить законодавству України та ЗУ «Про нотаріат» (а.с. 13).

Тобто у встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину не видавалось, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, а тому, оскільки іншого способу захисту своїх прав окрім звернення з позовом до суду у позивача немає, тому він вимушений був звернутися до суду з цим позовом.

На підтвердження права власності на вказане майно, позивачем надано копію особового рахунку № НОМЕР_3 , технічний паспорт від 16.02.1995 року на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 16-18), виготовлений за заявою ОСОБА_2 , згідно якого спадкове домоволодіння було побудовано в 1977-1980 р.р.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 22.07.1994 року ОСОБА_2 , який мешкає у АДРЕСА_1 , на підставі рішення №7 від 22.07.1994 року І сесії Червономаяцької сільської ради народних депутатів було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1841 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Червономаяцької сільської ради, для обслуговування житлового будинку та громадських будівель. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №475 (а.с. 19).

Згідно довідки від 10.12.2019 року виданої Червономаяцьким старостинським округом Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області вбачається, що згідно по господарської книги №19-а (1977-1979 р.) ОСОБА_2 з 1977 року і по 12.10.2002 рік проживав за адресою АДРЕСА_1 , особистий рахунок по господарської книги №1072 (а.с. 14).

Відповідно до технічного паспорту та характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами вбачається, що житловий будинок, прибудову, терасу, гараж, сарай споруджено у 1977 році; 2 сараї, водопровід, калитка, ворота, забор споруджено у 1980 році (а.с. 18). Тобто судом встановлено що домоволодіння створене у 1980 році.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»).

До 19 січня 1996 року згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.66р. Міністерством комунального господарства УРСР і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але не приєднані до них.

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введена лише з 29.06.1998 року, тобто з набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року № 121.

З оціночного акту на домоволодіння складеного 07.02.1995 року та технічного паспорту на домоволодіння складеного 16.02.1995 року на ім`я ОСОБА_2 , вбачається, що домоволодіння збудовано у 1977 році, до якого у 1980 році добудовано два сараї (а.с.16), що свідчить про те, що право власності на спірний будинок набуто у спосіб передбачений діючими на час закінчення будівництва законодавчими актами.

Таким чином, права, придбані (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 29.06.1998 року з дотриманням встановленого порядку придбання, проте без держреєстрації, вважаються виниклими і набутими в установленому законом порядку.

Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника ( спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Відповідно до додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти с своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оскільки право позивача на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт Широке Широківського району Дніпропетровської області ніким не оспорюється та його право на спадщину також передбачено ст.1269-1270 ЦК України, нотаріусом зареєстровано його заяву про прийняття спадщини, то суд вважає, що права позивача, у частині визнання права власності на спадкове майно, підлягають захисту.

Іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та позивач правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права.

Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов про визнання права власності на майно в порядку спадкування підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 206, 229, 247, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 328, 1216, 1217, 1268 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за заповітом, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга із врахуванням п. 15.5 розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, до Херсонського апеляційного суду через Бериславський районний суд Херсонської області.

Повне рішення складено 11.02.2021 року.

Суддя В. С. Миргород