Постанова

Іменем України

01 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 202/35950/13-ц

провадження № 61-3949св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2020 рокуу складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 11 грудня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та суб`єктом підприємницької діяльності - ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № МК-117-06, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 850 000,00 грн та зобов`язався повернути кредитні кошти до 10 грудня 2010 року й сплатити відсотки за користування кредитом.

Кредитні зобов`язання ОСОБА_1 за договором від 11 грудня 2006 року № МК-117-06 забезпечені договорами поруки, укладеними АТ КБ «ПриватБанк» 12 грудня 2006 року окремо з ОСОБА_2 та окремо з ОСОБА_3 , за умовами яких останні поручились перед банком за виконання ОСОБА_1 узятих на себе кредитних зобов`язань.

19 грудня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та суб`єктом підприємницької діяльності - ОСОБА_1 був укладений кредитний договір

№ МК 117/02-06, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 142 000,00 грн та зобов`язався повернути кредитні кошти до 10 грудня 2010 року й сплатити відсотки за користування кредитом.

20 жовтня 2010 року АТ КБ «ПриватБанк» уклало з ПАТ «Акцент-Банк» договір поруки № 167, за умовами якого ПАТ «Акцент-Банк» поручилося перед позивачем за виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань за кредитним договором від 11 грудня 2006 року № МК-117-06 та кредитним договором від

19 грудня 2007 року № МК 117/02-06. Розмір відповідальності визначено в межах 10 000,00 грн.

Указуючи на те, що ОСОБА_1 належним чином узятих на себе кредитних зобов`язань не виконує, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути: солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь

АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 11 грудня

2006 року № МК?117/?06 у розмірі 2 845 729,49 грн; солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 19 грудня 2007 року № МК-117/02-06 в розмірі 569 465,80 грн; солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 19 грудня 2007 року № МК-117/02-06 в розмірі 10 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості, не повідомив суд про всі відомі йому рішення судів, що стосуються предмету спору, наявність досудового розслідуванню по кримінальному провадженню за фактом крадіжки заставного майна, що було передано під заставу банку і яке знаходилося у нього під охороною.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

15 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк»:

- заборгованість за кредитним договором № МК-117-06 від 11 грудня 2006 року станом на 03 вересня 2013 року у розмірі 2 835 729,49 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 678 697,16 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом - 1 229 107,60 грн; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 937 924,73 грн;

- заборгованість за кредитним договором № МК-117/02-06 від 19 грудня

2007 року станом на 03 жовтня 2013 року у розмірі 569 465,80 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 128 363,04 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 250 051,03 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 191 051,73 грн.

Стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № МК-117/02-06 від 19 грудня 2007 року у розмірі 10 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1065,80 грн з кожного.

Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 243,60 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, задовольняючи позов частково, дійшов висновку про те, що у зв`язку з неналежним виконанням умов договору у відповідачів виникла заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що вирішуючи позов АТ КБ «ПриватБанк», який виник з кредитного договору та договору поруки, що можуть бути самостійними й окремими предметами позову, суд апеляційної інстанції безпідставно вирішив спір, що виник між юридичними особами і підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, розглянувши його разом з вимогами, які вирішуються в порядку цивільного судочинства.

Суд не встановив у повному обсязі фактичні обставини, що мають значення для справи, не дотримався вимог ЦПК України щодо обов`язку сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, зокрема не встановив фактичний розмір заборгованості за кредитним договором, враховуючи заперечення відповідачів проти позову, не роз`яснив останнім права подати власний розрахунок та докази сплати частини заборгованості згідно з графіком погашення кредиту та заявити клопотання про призначення економічної експертизи для визначення суми заборгованості, а також наслідки невчинення вказаних процесуальних дій.

Повторний апеляційний перегляд справи

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада

2016 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

15 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 11 грудня

2006 року № МК-117-06 у розмірі 2 835 729,49 грн, з яких: 678 697,16 грн - борг за кредитом; 1 229 107,60 грн - борг зі сплати відсотків за користування кредитом; 93 7924,73 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 19 грудня

2007 року № МК-117/02-06 у розмірі 569 465,80 грн, з яких: 128 363,04 грн - борг за кредитом; 250 051,03 грн борг зі сплати відсотків за користування кредитом; 191 051,73 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Провадження у справі в частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця, про стягнення заборгованості закрито.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як поручителів боржника є обґрунтованими та підтверджені належними доказами.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року касаційні скарги ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада

2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд помилково закрив провадження у справі в частині позовних вимог до юридичної особи та фізичної особи-підприємця, адже порука є похідною від основного зобов`язання, позовні вимоги взаємопов`язані між собою і не можуть розглядатися за правилами різних видів судочинства. Оскільки судом апеляційної інстанції помилково закрито провадження в частині позивних вимог до юридичних осіб, та фізичної особи-підприємця, а обов`язки поручителів випливають саме з невиконання боржником ( ОСОБА_1 - фізичної-підприємця) своїх обов`язків, тому для встановлення всіх обставин справи та відповідальності кожного з учасників договірних відносин, рішення апеляційного суду підлягає повному скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Повторний апеляційний перегляд справи

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

15 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк»:

- заборгованість за кредитним договором № МК-117-06 від 11 грудня 2006 року станом на 03 вересня 2013 року у розмірі 2 835 729,49 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 668 697,16 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом - 1 229 107,60 грн; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 937 924,73 грн;

- заборгованість за кредитним договором № МК-117/02-06 від 19 грудня

2007 року станом на 03 жовтня 2013 року у розмірі 569 465,80 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 128 363,04 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 250 051,03 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 191 051,73 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № МК-117-06 від

11 грудня 2006 року в розмірі 10 000,00 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № МК-117/02-06 від

19 грудня 2007 року в розмірі 10 000,00 грн.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі по 3 325,14 грн з кожного.

Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 657,72 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив із того, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк», як поручителів боржника, є обґрунтованими та підтверджені належними доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 , апеляційний суд виходив зі того, що договір поруки нею не підписано, а згідно висновку експерта від 15 березня 2018 року

№ 19/17-3/1/31-СЕ/18 за результатами судової почеркознавчої експертизи, проведеної в кримінальному провадженні № 0000221, складеного Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром м. Києва, підпис у договорі поруки № МК-117-06 від 12 грудня 2006 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , виконаний не ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

29 лютого 2020 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом не досліджувався розмір заборгованості. Апеляційний суд не звернув уваги на те, що погашення заборгованості визначено періодичними платежами, строк позовної давності до яких відраховується до кожного платежу окремо.

Доводи інших учасників справи

19 червня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.

01 липня 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що 11 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МК-117/-06 та договір про видачу траншу № МК-117/01-06, відповідно до умов яких останній отримав у кредит грошові кошти у розмірі

850 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10 грудня 2010 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 11 грудня 2006 року № МК-117/-06, 12 грудня 2006 року було укладено такі договори поруки: між банком та ОСОБА_3 № МК-117-06, між банком та ОСОБА_2 № МК-117-06.

19 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 було також укладено договір про видачу траншу

№ МК-117/02-06, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі

142 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 10 грудня 2010 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитними договорами від 11 грудня 2006 року № МК-117-06 та від 19 грудня 2007 року

№ МК-117/02-06, 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки № 167, відповідно до умов якого розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується 10 000,00 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Вирішуючи вказаний спір, апеляційний суд не погодився із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, оскільки встановив, що ОСОБА_1 отримав грошові кошти за кредитними договорами, однак належним чином не виконував зобов`язання з погашення кредиту та сплаті відсотків за їх користування.

При цьому суд посилався на наявний у матеріалах справи розрахунок.

Факт отримання грошових коштів не спростований відповідачем належними та допустимими доказами, що є його процесуальним обов`язком.

Установивши обставини справи на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, перевіривши розрахунки банку та здійснені ним нарахування позичальнику за кредитними зобов`язаннями, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що позичальник зобов`язаний сплатити банку суму заборгованості, яка підтверджується матеріалами справи за невиконання зобов`язань за договорами.

Аргументи заявника про те, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що погашення заборгованості визначено періодичними платежами, строк позовної давності до яких відраховується до кожного платежу окремо, є безпідставними, оскільки за правилами частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Проте, матеріали справи не містять заяви ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення апеляційного суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в апеляційному суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Дніпровського апеляційного суду від

04 лютого 2020 року- без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов