Справа № 653/2701/20
Провадження № 2-о/653/20/21
РІШЕННЯ

іменем України

01 лютого 2021 року Генічеський районний суд Херсонської області у складі головуючої судді Делалової О.М., за участю секретаря судових засідань Мироненко Т.А., представника заявника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Генічеськ цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа: приватний нотаріус Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Шторгіна Наталія Леріївна про встановлення факту проживання зі спадкодавцем,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою в інтересах ОСОБА_2 в якій просить встановити факт проживання останньої разом із ОСОБА_3 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 лише удвох за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначає, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в АР Крим. Спадкодавець проживав на момент смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на момент смерті проживала лише його дружина ОСОБА_2 . Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 19.02.2020 року був встановлений факт постійного проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкова справа була заведена приватним нотаріусом Шторгіною Н.Л. на підставі заяви ОСОБА_2 . Однак, нотаріус не видає свідоцтво про право на спадщину, роз`яснивши це відсутністю у неї відомостей щодо кола спадкоємців та необхідністю звернення до суду за встановленням факту проживання ОСОБА_2 з померлим саме удвох, що дасть можливість визначити її єдиним спадкоємцем.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала вимоги заяви, просила суд їх задовольнити.

Заінтересована особа приватний нотаріус Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Шторгіна Н.Л. в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечує.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в АР Крим, смт. Октябрське, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_2 є дружиною померлого. Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 19.02.2020 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 з померлим ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 02.03.2020 року.

12.06.2020 року за заявою ОСОБА_2 приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Шторгіною Н.Л. була заведена нотаріальна справа. Згідно заяви ОСОБА_2 інші спадкоємці відсутні. Однак нотаріусом не видано свідоцтво про право на спадщину. Натомість надано роз`яснення, що спадкоємцем не надано доказів того, що відсутні інші спадкоємці, у зв`язку з чим нотаріус не має можливості встановити коло спадкоємців.

Розгляд справи 17.12.2020 року був відкладений судом для надання можливості заявнику письмово звернутися до нотаріуса за постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, яке б свідчило про законність вимог нотаріуса у відмові у видачі свідоцтва на спадщину з підстав неможливості визначити кола спадкоємців. Однак заявником цього зроблено не було.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про нотаріат», нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Статтею 5 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус зобов`язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють певні нотаріальні дії, в т.ч. видають свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 66 Закону України «Про нотаріат», встановлено, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину визначений статтею 67 Закону України «Про нотаріат», згідно з якою свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Статтею 68 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

У пункті 4 Інформаційного листа, виданого спільно Відділом методичного забезпечення та інформаційно-аналітичної роботи НПУ та Комісією НПУ з питань співробітництва з органами державної влади та місцевого самоврядування 29 червня 2017 року «Про деякі питання оформлення спадкових прав на майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України та на території проведення антитерористичної операції. Особливості відчуження нерухомого майна, що знаходиться на непідконтрольній Україні території» (далі Інформаційний лист) роз`яснено що відповідно до статей 1268 та 1269 ЦКУ прийняття спадщини здійснюється шляхом: 1) подання заяви про прийняття спадщини; 2) постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, у разі якщо спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не заявив про відмову від неї; 3) малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 ЦК України.

При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус, серед іншого, вправі витребовувати додаткові відомості щодо наявності/відсутності інших спадкоємців (осіб, які закликаються до спадкування) шляхом направлення запитів до уповноважених на те органів.

З огляду на те, що є труднощі в отриманні такої інформації на непідконтрольній Україні території, відомості про наявність/відсутність осіб, які постійно проживали, тобто були зареєстровані зі спадкодавцем на час відкриття спадщини зазначаються спадкоємцями у відповідних заявах.

При цьому, нотаріус має роз`яснити спадкоємцям положення статті 27 Закону України «Про нотаріат» щодо відповідальності за подання неправдивих відомостей, а також наслідки прийняття спадщини іншими спадкоємцями (за згодою спадкоємців або через суд) з урахуванням норм статті 1280 ЦК України, яка передбачає порядок перерозподілу спадщини.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 15.05.2019 по справі № 221/3306/17.

Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» визначено порядок підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії, серед яких: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до статей 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до статей 1258, 1261 ЦК України ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги як дружина померлого ОСОБА_3 .

Доказом того, що інші спадкоємці, окрім ОСОБА_2 , не зверталися до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини є відсутність такого звернення в матеріалах спадкової справи.

Аналогічні норми містить і підзаконний нормативний акт: так, відповідно до п.п. 3.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту № 296/5 від 22.02.2012 (далі - Порядок), якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину.

Відповідно до п. 4 глави 10 цього Порядку для отримання свідоцтва про право на спадщину усі спадкоємці, які бажають прийняти спадщину, мають звернутись до нотаріуса з певними заявами, які є підставами для заведення спадкової справи: спадкоємці за законом чи заповітом з заявою про прийняття спадщини; спадкоємці, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

П.п. 4.14 глави 10 Порядку встановлено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

З аналізу вищезазначених норм слід дійти висновку, що при прийнятті рішення про видачу спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, нотаріус повинен не тільки прийняти надані спадкоємцем документи, але й має активний обов`язок пересвідчитись самостійно у наявності відомостей про час та місце відкриття спадщини, визначити коло осіб, які можуть бути спадкоємцями, а також отримати дані про те, хто, у передбачений законом спосіб та термін, прийняв спадщину.

З часу відкриття спадщини інші спадкоємці за законом, окрім ОСОБА_2 , не звернулись з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Відповідно до п.1.13 глави 10 розділу ІІ Порядку вчиненні нотаріальних дій нотаріусами України, місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання)спадкодавця; записом у будинковій книзі про реєстрацію (постійне місце проживання)спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськкомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою. Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть. Якщо останнє місце проживання спадкодавця було не території України, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, нотаріусу подається відповідна заява спадкоємця.

З огляду на те, що на сьогодні фактично є неможливим отримання відомостей про наявність/відсутність осіб, які постійно проживали, тобто були зареєстровані зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, такі відомості зазначаються спадкоємцями, які звернулись за оформленням спадщини, у відповідних заявах на ім`я нотаріуса. Нотаріус роз`яснює спадкоємцям положення статті 27 Закону України «Про нотаріат» щодо відповідальності за подання неправдивих відомостей.

Таким чином, відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину за спадкодавцем, який помер на непідконтрольній Україні території, у зв`язку з неможливістю встановити осіб, які проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тягне за собою безповоротне порушення права спадкоємця ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, можливо зробити висновок про те, що ОСОБА_2 зроблено усі необхідні дії, які передбачені законом для отримання свідоцтва про право на спадщину, а тому в заяві слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 81, 258-259, 263-265, 294, 315-319 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа: приватний нотаріус Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Шторгіна Наталія Леріївна про встановлення факту проживання зі спадкодавцем відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 08.02.2021 року.

Суддя Генічеського районного суду О. М. Делалова