Справа № 352/2515/20
Провадження № 2/352/330/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Кукула О.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Павлової А.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» про поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В :

04.12.2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» про поновлення на роботі.

Позов обґрунтовується тим, що ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових відносинах з 02.08.2016 року, однак наказом №506-у від 20.08.2020 був звільнений із посади молодшого оператора АЗС у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я. Позивач вважає, що справжньою причиною його звільнення стали факти викриття ним недоліків роботи деяких посадових осіб. Зазначив, що після відмови ВПС «Співдружність» у наданні згоди на його звільнення за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, посадові особи відповідача за домовленістю із головами медичних комісій почали шукати інші підстави для його звільнення. Вказав, що відповідно до висновку медичного огляду ТОВ «Медекс Плюс» від 20.10.2020 є фізично здоровим, а тому має бути поновленим на роботі.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, ними не визнаються повністю. Так, відповідно до висновків медичної комісії від 14.01.2020 року та від 20.02.2020 року ОСОБА_1 визнаний непридатним до роботи за професією молодший оператор АЗС. Одночасно, згідно з висновку медичної комісії від 20.02.2020 року позивач може виконувати роботу прибиральника, яка двічі пропонувалась йому, в тому числі і на АЗС №ІФ11, що знаходиться по вул. Галицька, 23А, с. Угринів, Тисменицький район. Однак, ОСОБА_1 відмовився від запропонованих йому посад і оскільки ВПС «Співдружність» листом від 27.07.2020 року було надано згоду на його звільнення, то вважає, що позивача звільнено з роботи правомірно та з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Ухвалою суду від 08.12.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 15.01.2021 року задоволено клопотання представника відповідача про розгляд справи у режимі відеоконференції.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що його звільнено з роботи за 2 роки до досягнення пенсійного віку. Звернув увагу суду, що у зв`язку із цим у нього складне матеріальне становище. Пояснив, що звільнення відбулось незаконно і внаслідок неприязних стосунків, які у нього склались із керівництвом АЗС №ІФ11. Просив позов задовольнити та поновити його на роботі.

Представник позивача просив надати оцінку всім доказам, що містяться у справі та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечила з мотивів, викладених у відзиві на позов. Пояснила, що наказ, яким звільнено позивача із займаної посади, прийнято правомірно, оскільки встановлено непридатність ОСОБА_1 до виконання роботи оператора АЗС, а на зайняття інших запропонованих посад він не погоджувався. Відтак просила в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши позивача та представників сторін, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Судом встановлено, що відповідно до копії наявного в матеріалах справи наказу №361-п від 02 серпня 2016 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду молодшого оператора АЗС з 03 серпня 2016 року.

Як вбачається з копії висновку ЛКК поліклінічного відділу Лисецької ЦРЛ №3014 від 08.11.2018, ОСОБА_1 протипоказана робота з психоемоційним навантаженням в нічний час та рекомендовано перевести на роботу в денні зміни.

В судовому засіданні встановлено, що 19.11.2018 ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» звернулося з запитом №4378 в поліклінічне відділення Лисецької ЦРЛ для підтвердження їх висновку №3014 від 08.11.2018.

Згідно листа Лисецької центральної районної лікарні №942 від 26.11.2018 ЛКК КНП «Лисецька ЦРЛ», враховуючи кардіологічне захворювання гр. ОСОБА_1 , рекомендувала перевести його на роботу в денні зміни, уникати психо-емоційних та важких фізичних навантажень з метою усунення факторів, що призводять до погіршення здоров`я.

В той же час 06.12.2018 року позивачем було пройдено попередній (періодичний) медичний огляд працівника та ОСОБА_1 визнаний придатним до роботи оператора АЗС.

Судом встановлено, що у зв`язку з річним строком дії медичного огляду у листопаді 2019 року службою охорони праці ТОВ «ОККО-Рітейл» організовано періодичний медичний огляд для працівників АЗС №ІФ11, в тому числі ОСОБА_1 .

Проте, незважаючи на те, що строк дії медичного огляду позивача закінчився 06.12.2019, ОСОБА_1 медичного висновку відповідачу надано не було у зв`язку з чим дивізійним менеджером ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» підготовлено лист про обов`язок надати медичну довідку до 26.12.2019.

В судовому засіданні встановлено, що так як позивач вищевказану довідку у встановлений строк не надав, то наказом №396-к від 27.12.2019 ОСОБА_1 було відсторонено від роботи без збереження заробітку.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи та дослідженого судом в якості письмового доказу копії запиту ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» №2 від 02.01.2020 останнє звернулось в Лисецьку ЦРЛ з проханням надати висновок про придатність або непридатність ОСОБА_1 до роботи за професією оператора АЗС.

Згідно відповіді Лисецької ЦРЛ №5 від 03.01.2020 ОСОБА_1 пройшов медичний огляд в КНП «Лисецька ЦРЛ», проте відмовився отримати заключення медичної комісії, в зв`язку з незгодою з її рішенням, а саме про непридатність до роботи згідно переліку виробничих факторів та шкідливостей, вказаних у направленні.

Судом встановлено, що в подальшому ОСОБА_1 було надано відповідачу медичну довідку із висновком про непридатність до роботи молодшим оператором АЗС одночасно із листком непрацездатності з 08.01.2020 по 17.01.2020.

У зв`язку з перебуванням позивача у щорічній відпустці з 18.01.2020 по 27.01.2020, наказом №8-к від 28.01.2020 ОСОБА_1 було відсторонено від роботи молодшого оператора АЗС з 28.01.2020 зі збереженням середньої заробітної плати на період пошуку роботи.

В подальшому наказом №28-к від 10.02.2020 ОСОБА_1 було направлено на позачерговий медогляд та зобов`язано надати у відділ трудових відносин медичну довідку про проходження медогляду до 26.02.2020.

Згідно висновків медичної комісії від 20.02.2020 ОСОБА_1 визнано непридатним до роботи молодшим оператором АЗС та придатним до роботи прибиральником АЗС.

Судом встановлено, що 27 лютого 2020 року та 25 червня 2020 року ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» надавало позивачу пропозицію переведення на посаду прибиральника АЗС в тому числі на АЗС №ІФ11, однак ОСОБА_1 пропозицію не прийняв та від переведення відмовився.

04.03.2020 ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» звернулось з поданням до Первинної профспілкової організації ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» ВПС «Співдружність» про припинення трудового договору з ОСОБА_1 у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Розгляд даного подання відбувся 23.07.2020 в присутності позивача.

Відповідно до наявної в матеріалах справи та дослідженої судом в якості письмового доказу копії листа №180-1/-7.20 від 27.07.2020 ВПС «Співдружність», остання надала згоду на звільнення ОСОБА_1 на підставі п.2 ст.40 КЗпП України.

Наказом №560-у від 20.08.2020 про припинення трудового договору (контракту) позивача звільнено з роботи 20 серпня 2020 року за п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Кодексом законів про працю України.

Згідно з п. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Частина 2 ст.40 КЗпП України передбачає звільнення з підстав, зазначених у п.п.1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі - це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров`я.

Виявлена невідповідність займаній посаді за станом здоров`я полягає в тому що: працівник за станом здоров`я не може впоратися з трудовими обов`язками (при цьому відсутня провина працівника в неналежному виконанні обов`язків); продовження даної роботи протипоказано працівникові за станом здоров`я (відповідно до карти умов праці на робочому місці) та створює загрозу його життю й здоров`ю; через стан здоров`я подальше виконання працівником трудових обов`язків створює небезпеку для членів трудового колективу, або громадян, яких обслуговує працівник, і це перешкоджає подальшому продовженню роботи.

Судом встановлено, що відповідно до ст. 169 КЗпП України та ст. 17 ЗУ «Про охорону праці» від 14.10.1992 року № 2694-ХІІ роботодавець зобов`язаний за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах зі шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року.

Медичні огляди проводяться відповідними закладами охорони здоров`я, працівники яких несуть відповідальність згідно із законодавством за відповідність медичного висновку фактичному стану здоров`я працівника. Порядок проведення медичних оглядів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Роботодавець зобов`язаний забезпечити за свій рахунок позачерговий медичний огляд працівників за своєю ініціативою, якщо стан здоров`я працівника не дозволяє йому виконувати свої трудові обов`язки.

Порядком проведення медичних оглядів працівників певних категорій затвердженим наказом МОЗ України від 21.05.2007 року № 246, розробленим на виконання ст. 17 ЗУ «Про охорону здоров`я», передбачено процедуру проведення попереднього (під час прийняття на роботу) та періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі.

Документальне підтвердження щодо тимчасової втрати працездатності відповідно до зазначених вище норм законів, та наказів МОЗ України, надає в своєму висновку ЛКК.

В п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року №9 роз`яснено, при розгляді справ про звільнення за п.2 ч.1ст.40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою на іншу роботу.

Роботодавець може звільнити працівника у разі виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, лише у випадках: відсутності вакантного робочого місця, посади, на які повинен перевести роботодавець працівника відповідно до медичного висновку; за умови відмови працівника від переведення на іншу легшу роботу згідно з рекомендаціями медичного висновку відповідно до вимог статті 170 КЗпП України; якщо згідно з медичним висновком працівник визнається непрацездатним і не визначаються види робіт, які він може виконувати в силу такої його працездатності та необхідності охорони його здоров`я.

У постанові по справі № 521/17982/16-ц від 20.12.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду зазначив, що невідповідність займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я може бути підставою для звільнення за наявності повної або частково постійної працездатності. Про невідповідність працівника роботі може свідчити висновок медико-соціальної експертної комісії, якщо працівника визнано інвалідом і йому рекомендована робота інша, ніж він виконує. Підставою для звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП є також медичний висновок про невідповідність виконуваній роботі за станом здоров`я працівника, зобов`язаного відповідно до законодавства проходити медичні огляди.

З урахуванням того, що невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді внаслідок стану здоров`я підтверджено медичними висновками від 14.01.2020 та 20.02.2020, ТОВ «ОККО-Рітейл» позивачу двічі пропонувалась легша робота, яку він міг виконувати відповідно до медичного висновку від 20.02.2020, однак ОСОБА_1 від даних пропозицій відмовився, профспілковою організацією було надано згоду на звільнення позивача, суд вважає, що звільнення ОСОБА_1 відбулося у відповідності до норм трудового законодавства.

Водночас суд залишає без уваги надану позивачем картку особи, яка підлягає огляду, видану ТОВ «Медекс Плюс» від 20.10.2020, так як в останній не зазначено ні назви професії за ДК 003:2010, ні характеристики умов праці, а відтак остання не може свідчити про відповідність ОСОБА_1 виконуваній роботі на посаді оператора АЗС.

Стосовно тверджень позивача про звільнення його з роботи виключно з мотивів викриття ним недоліків роботи деяких посадових осіб та досягнення домовленості керівника АЗС №ІФ11 із головами медичних комісій, то суд зазначає наступне.

Згідно ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2, ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішенням.

Однак, позивачем жодними належними доказами не доведено обставини, зазначені ним як підстави для звільнення його з роботи. Разом з тим суд не приймає до уваги надані позивачем копії скарг та доповідних, поданих ОСОБА_1 до управління Держпраці в Івано-Франківській області, правохоронних органів та органів профспілки, так як дані документи не були надіслані відповідачу згідно вимог ч.9 ст.83 ЦПК України. Більше того в судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що на його звернення вищевказані органи повідомили про відсутність у діях посадових осіб АЗС №ІФ11 та лікувальних установ складу будь-якого правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав копію наказу №560-у від 20.08.2020 про припинення трудового договору (контракту) 20.08.2020, однак до суду звернувся тільки 04.12.2020 року.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

При цьому, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

В обґрунтування поважності причин пропуску строків звернення до суду зазначив, що не зміг своєчасно подати дану позовну заяву так як протягом тривалого часу здійснював пошук лікувального закладу в якому зміг пройти медичний огляд та отримати відповідний висновок.

Проте суд не вважає вказану позивачем причину поважною зважаючи на те, що даний висновок є неналежним доказом, окрім того виготовлений 20.10.2020, в той же час ОСОБА_1 звернувся до суду через півтора місяця після складення відповідного висновку.

Одночасно, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити не у зв`язку із пропуском позивачем без поважних причин строків звернення до суду, а через безпідставність заявленого позову.

Так як позивач відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір» звільнений від його сплати, витрати по судовому збору слід віднести за рахунок держави.

На підставі п.2 ст.40, ст. 169, 170 КЗпП України, керуючись ст.ст. 3, 4, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» про поновлення на роботі відмовити.

Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код невідомий, АДРЕСА_1 ;

відповідач: ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ», , вул. І.Франка, 14А, смт. Славське, Сколівський район, Львівська область, 82680.

Рішення складене в повному обсязі 12.02.2021 року.

Суддя Гриньків Д.В.