КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року, постановлену під головуванням судді Якимець О.І.

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Подільський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив визнати таким, що частково не підлягає виконанню виконавчий документ, виданий Подільським районним судом міста Києва №758/2257/20 від 13 серпня 2020 року.

Заяву обґрунтовує тим, що постановою Подільського районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року у справі №758/2257/20 про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП його притягнуто до адміністративної відповідальності, зокрема у вигляді штрафу. Постанову пред`явлено до виконання та Подільським районним відділом Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 13 серпня 2020 року відкрито виконавче провадження.

Посилаючись на те, що виконавчий документ виданий без достатніх правових підстав, оскільки постанову суду отримав лише 11 вересня 2020 року і відповідно встановлено строк для добровільного виконання, звернувся до суду із цією заявою з посиланням на статтю 432 ЦПК України.

Заяву прийнято до провадження суду.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року провадження у справі закрито.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на те, що висновки суду ґрунтуються на положеннях частин 1 та 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", проте такі норми закону не можуть бути застосовані до обставин цієї справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явились. Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як па підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що положеннями статті 74 Закону "Про виконавче провадження" визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Одночасно суд послався на те, що такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №766/740/17-ц та від 07 лютого 2019 року у справі №927/769/16.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки уважав, що заявник звернувся до суду із скаргою на дії державної виконавчої служби.

Положення статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовують питання, що пов`язані з оскарженням рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби. Тобто, предметом скарг є твердження заявника про порушення виконавцем чи посадовими осами органів державної виконавчої служби вимог закону в процесі виконання виконавчих документів.

Натомість відповідно до обставин цієї справи, ОСОБА_1 не звертався до суду із скаргою в розумінні статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", останній звернувся із заявою про визнання виконавчого документа таким, що частково не підлягає виконанню.

Отже, підстава звернення до суду не охоплюється регулюванням зазначеною нормою закону, у зв`язку із чим висновки суду першої інстанції про закриття провадження у справі з цих підстав є помилковими.

Стаття 432 (Виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню) ЦПК України знаходиться в розділ VI "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)".

Натомість відповідно до КАС України питання щодо виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню врегульовано статтею 374 цього Кодексу, що знаходиться у розділі IV "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах".

Розділ IVКАС України відповідно до його змісту урегульовує питання виключно з тих питань, що виникають в процесі виконання судових рішень, ухвалених відповідно до цього Кодексу.

На відміну від цього, розділ VI ЦПК України охоплює поряд з питаннями, що виникають в процесі виконання судових рішень, ухвалених відповідно до цього Кодексу, також і питання, що виникають в процесі виконання інших судових рішень та рішень інших органів.

Розділ IV КАС України не містить таких розширених норм.

З огляду на викладене, апеляційний суд уважає, що провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Висновки Великої Палати Верховного Суду, на які послався суд першої інстанції, не релевантні обставинам цієї справи.

Відповідно до пункту 4 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова