ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року

м. Черкаси

справа № 705/4836/15-ц провадження № 22-ц/821/332/21 категорія на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

секретаря: Анкудінов О.І.

учасники справи:

заявник: Уманський районний відділ Головного територіального управління юстиції у Черкаській області

боржник: ОСОБА_1

представник боржника: адвокат Василевська Карина Миколаївна

стягувач: Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Василевської Карини Миколаївни на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2017 року у справі за поданням Уманського районного відділу Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у зв`язку з невиконанням зобов`язань зі сплати боргу.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Уманський районний відділ Головного територіального управління юстиції у Черкаській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, у зв`язку з невиконанням зобов`язань зі сплати боргу.

В обґрунтування своїх вимог Уманський районний відділ Головного територіального управління юстиції у Черкаській області зазначив, що на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавче провадження АСВП № 50919466 з виконання виконавчого листа № 705/4836/15-ц 2/705/1833/15 виданого Уманським міськрайонним судом Черкаської області 26 лютого 2016 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» боргу в сумі 423 810,78 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 .

Державним виконавцем у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» 22 квітня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про що повідомлено боржника у визначеному законом порядку, шляхом направлення рекомендованою кореспонденцією.

Рішення суду на момент звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини 5 статті 19 ЗУ «Про виконавче провадження».

Під час виконання рішення суду державним виконавцем встановлено, що будь-яке джерело доходів, розрахункові рахунки у банківських та фінансових установах, рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику на праві власності та на яке можливо звернути стягнення за боржником не виявлено, крім транспортного засобу МІTSUBISHI LANCER, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно якого 11 травня 2016 року винесено постанову про оголошення розшуку.

Виконавцем 24 травня 2017 року на адресу боржника надсилалися виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду та попередженням боржника, що у разі ухилення від виконання покладених на неї рішенням зобов`язань, до Уманського міськрайонного суду буде направлено подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, однак боржник ОСОБА_1 на виклики не з`явилася, про причини неявки не повідомила виконавця.

Згідно ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 листопада 2016 року боржника ОСОБА_1 оголошено в розшук, на момент звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, результат розшуку відсутній, що підтверджує ухилення боржника від виконання рішення суду та приховування свого місця проживання.

За повідомленням Державної міграційної служби України в Черкаській області від 02 червня 2017 року № 06/10821 ОСОБА_1 паспорт громадянина України для виїзду за кордон не документувала.

Враховуючи, що рішення суду до моменту звернення державного виконавця з поданням до суду не виконано, боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного їй майна, тому Уманський районний відділ Головного територіального управління юстиція у Черкаській області просив суд винести ухвалу про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, покладених на неї згідно виконавчого листа, виданого Уманським міськрайонним судом Черкаської області 26 лютого 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» боргу в сумі 423 810,78 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2017 року подання Уманського районного відділу Головного територіального управління юстиції у Черкаській області задоволено.

Обмежено боржника, громадянина України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, покладених на боржника згідно виконавчого документа, а саме: виконавчого листа № 705/4836/15-ц; 2/705/1833/15 від 26 лютого 2016 року, виданого Уманським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» боргу в сумі 423 810,78 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що боржником не вчиняється дій, спрямованих на добровільне виконання рішення суду, тому суд врахувавши ухилення боржника від сплати коштів, з метою повного, своєчасного виконання рішення суду прийшов до висновку про необхідність задоволення подання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Василевської К.М. оскаржила вказану ухвалу до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі просила скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2017 року як незаконну та залишити без розгляду подання Уманського районного відділу Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, задовольняючи подання державного виконавця дійшов помилкового висновку щодо факту ухилення боржником від виконання рішення суду.

Встановлюючи дійсні права та обов`язки учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала свої зобов`язання в повному обсязі або частково.

Під час розгляду справи, суд не звернув уваги, що суб`єктом подання не зазначено і не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон позитивно вплине на виконання боржником зобов`язань по сплаті боргу за рішення суду. Будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов`язань та доказів, які б свідчили про те, що боржник саме таким чином ухиляється від виконання судового рішення виконавцем суду не надано.

Доводи суду першої інстанції щодо ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього є помилковими та не узгоджуються з нормами чинного законодавства, оскільки ОСОБА_1 не вчиняє умисних дій щодо ухилення від виконання рішення суду, перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянином України ОСОБА_2 та має постійне зареєстроване місце проживання на території України, є студенткою 2 курсу ОС «Магістр» денної форми навчання спеціальності «033 філософія» філософського факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) зазначено, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, Уманський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) просись звернути увагу, що згідно інформації АСВП стягувачем ПАТ «Альфа-Банк» повторно для примусового виконання було пред`явлено виконавчий лист № 705/4836/15-ц 6/705/102/17 від 20 листопада 2017 року (АСВП № 60031821). На момент подачі апеляційної скарги вказаний виконавчий лист з 15 червня 2020 року перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця Плесюк О.С. (АСВП № 62351999), що також підтверджує факт ухилення ОСОБА_1 протягом 2015-2021 років від виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 423 810,78 грн. На даний час рішення суду боржником не виконано.

Уманський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) вважає, що невиконання встановлених обов`язків має наслідком обмеження прав. Виконавчою службою здійснено всі можливі заходи по забезпеченню виконання ОСОБА_1 рішення суду про стягнення з неї заборгованості, однак, сама ОСОБА_1 не вживає будь-яких заходів для такого забезпечення, тому встановлення їй тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон буде мати стимулюючий наслідок для виконання нею рішення суду.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, боржник не вживає ніяких заходів щодо виконання рішення судів про стягнення з неї заборгованості на користь стягувача ПАТ «Альфа-Банк», а отже це дає підстави вважати суду доведеним факт ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків.

В розумінні п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ухиленням, є навмисне чи інше свідоме невиконання боржником обов`язків за рішенням суду, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання та є підставою про застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В силу ст. 13 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордоном у випадках, передбачених п. 1-9 ч. 1 цієї статті.

Приймаючи до уваги узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Верховного Суду від 01 лютого 2013 року ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Наявність у боржника невиконаних зобов`язань за рішенням суду сама по собі, не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду.

Згідно зі ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом п.5 ч.1 ст.6 Закону України „Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є не тільки наявність невиконаних зобов`язань, але і ухилення від їх виконання.

Ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом

і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеши Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Судом першої інстанції правильно було встановлено, що державний виконавець здійснював ряд необхідних та передбачених чинним законодавством дій для належного забезпечення виконання рішень судів.

Згідно положень ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 5 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Божник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 вказаного ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Під час розгляду справи, суд першої інстанції дав належну оцінку тій обставині, що під час виконання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» боргу в сумі 423 810,78 грн. державним виконавцем будь-яких джерел доходів, розрахункових рахунків у банківських та фінансових установах, рухомого та нерухомого майна, що належить боржнику на праві власності та на яке можливо звернути стягнення не виявлено, окрім транспортного засобу МІTSUBISHI LANCER, д.н.з. НОМЕР_1 , відносно якого 11 травня 2016 року винесено постанову про оголошення розшуку.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що в ході проведення виконавчих дій, виконавцем на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду та з попередженням боржника, що у разі ухилення від виконання, покладених на неї рішенням зобов`язань. ОСОБА_1 на виклики не з`являлася, про причини неявки виконавчу службу не повідомляла.

Також, під час розгляду справи, судом першої інстанції було встановлено, що на момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 зазначила місце своєї реєстрації АДРЕСА_1 .

В подальшому, змінивши місце своєї реєстрації, боржник не повідомила про дану обставину ні Банк, ні державного виконавця.

Крім того, належний на праві власності транспортний засіб МІTSUBISHI LANCER, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у заставі у стягувача також оголошено в розшук.

Дані обставини свідчать про ухилення боржника від виконання взятих на себе зобов`язань.

Крім того, ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 листопада 2016 року її оголошено в розшук, оскільки за місцем реєстрації її не виявлено, а фактичне місце проживання боржника державний виконавець з`ясувати не зміг.

Також, для спростування доводів апеляційної скарги Уманським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) надано докази того, що згідно інформації АСВП стягувачем ПАТ «Альфа-Банк» повторно для примусового виконання було пред`явлено виконавчий лист № 705/4836/15-ц 6/705/102/17 від 20 листопада 2017 року (АСВП № 60031821). На момент подачі апеляційної скарги вказаний виконавчий лист з 15 червня 2020 року перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця Плесюк О.С. (АСВП № 62351999), що також підтверджує факт ухилення ОСОБА_1 протягом 2015-2021 років від виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 423 810,78 грн. На даний час рішення суду боржником не виконано.

Отже, на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів враховує що, боржник не вчиняла та не вчиняє будь-яких дій зі свого боку для виконання рішення суду, що свідчить про ухилення від виконання покладених на неї зобов`язань.

Крім того, ОСОБА_1 не надано суду доказів, що вона вчиняла дії щодо звернення до виконавчої служби із відповідними заявами для виконання вимог державного виконавця та сприяла проведенню виконавчих дій. Державний же виконавець вживав всіх заходів по виконанню виконавчого листа, що свідчать матеріали справи (направляв боржнику вимоги про явку до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду та попереджав боржника, що у разі ухилення від виконання покладених на неї рішенням зобов`язань, звертався з поданням про розшук боржника, з`ясовував наявність рухомого та нерухомого майна).

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Особа, про обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Позиція щодо неправомірності заборони виїзду за кордон без оцінки індивідуальних обставин боржника на підставі лише факту наявності невиконаного грошового зобов`язання, викладена у рішенні ЄСПЛ у справі «Хлюстов проти Росії».

Отже, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникає у державного виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного ухилення останнього від виконання своїх зобов`язань.

В матеріалах справи мають всі належні докази, які підтверджують факт умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням суду протягом значного часу, оскільки остання не вживає зі свого боку будь-яких заходів, передбачених вимогами Закону для виконання зобов`язань.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України і доводи апеляційної скарги таких висновків районного суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Василевської Карини Миколаївни залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2017 року у справі за поданням Уманського районного відділу Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у зв`язку з невиконанням зобов`язань зі сплати боргу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст виготовлено 11 лютого 2021 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко