Справа № 308/5213/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 січня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і Фазикош Г.В.,

з участю секретаря Купар Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 листопада 2017 року (у складі судді Бенци К.К.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом у травні 2016 р.

Просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованої прибудови у вигляді навісу з мангалом.

На обґрунтування позовних вимог указав, що він є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , і користувачем земельної ділянки розміром 576 м2 згідно з рішенням № 91 від 04.02.1954 р., яка була надана для обслуговування житлового будинку.

У 2014 р. відповідач, який є сусідом позивача, побудувала без відповідних дозволів і погоджень із державними органами прибудову до будинку навіс із мангалом, який упритул прилягає до однієї із стін будинку позивача та паркану, і після найменшого дощу вся дощова вода стікає по стіні будинку позивача, у зв`язку з чим стіна почала руйнуватися, а в приміщенні постійна вологість та грибок. Також має місце затінення будинку позивача.

Указана прибудова зведена із порушенням вимог п.3.25 ДБН 360-92 «Планування та забудова міських та сільських поселень». Порушення указаної норми підтверджується листом із Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради № 97/2015 від 11.05.2016 р., де вказано, що ОСОБА_1 за погоджувальними документами щодо влаштування навісу не зверталася.

На усні вимоги відповідач не реагує, відтак позивач вважає, що порушується його права як землекористувача та власника домоволодіння, передбачене ст. 321 ЦК України, а тому в силу вимог ст. 391 ЦК України позивач може вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права користування та розпорядження майном.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20 листопада 2017 р. позов задоволено: зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованої прибудови у вигляді навісу з мангалом. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 551.20 грн. у відшкодування судового збору.

Указане судове рішення мотивоване обґрунтованістю і доведеністю позовних вимог.

Ухвалою цього ж суду від 28.04.2020 р. заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бойка Б.Б., про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с.117-120).

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішеннясуду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-мангал і навіс зведені на земельній ділянці, яка не належить позивачу, а сам факт знаходження навісу чи мангалу, близько чи поряд зі стіною будинку позивача належними та допустимим доказами не доведено;

-законодавством не передбачено необхідність звертатися за дозволами на будівництво мангалу чи навісу;

-матеріалами справи не встановлено, що навіс і мангал порушують будь-які права позивача.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити таку без задоволення. Узагальнені та доречні доводи заперечення зводяться до законності оскаржуваного судового рішення і безпідставності апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Бойко Б.Б., підтримав скаргу повністю, а позивач і його представник адвокат Лаврентьєв Ю.Г., заперечили доводи такої.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Згідно з положеннями ст. 367 ч.1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Установлено та не заперечується, що позивач із 2004 р. є власником квартири АДРЕСА_2 та землекористувачем присадибної земельної ділянки площею 576 кв. м, яка перебуває у комунальній власності.

Відповідач ОСОБА_1 є сусідом позивача.

Також установлено, що інспекторським складом Ужгородського МРВ УДСНС України в Закарпатській області було здійснено виїзд на місце, внаслідок чого виявлено факт зведення навісу, який впритул прилягає до стін будинку за адресою: АДРЕСА_1 (квартири позивача), та наявність дроварні, яка розміщена навпроти вікон будинку за вказаною адресою (лист управління ДСНС України в Закарпатській обрості № 02/19/3788 від 03.06.2016 р.).

Відповідач ОСОБА_1 за погоджувальними документами щодо влаштування навісу не зверталась, що підтверджується листом управління містобудування та архітектури № Л-97/2015 від 11.05.2016 р.

Факт зведення навісу з мангалом впритул до стін указаного будинку підтверджується і фотознімками, долученими до матеріалів справи.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач є землекористувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка була відведена для обслуговування житлового будинку, дозволів відповідачу на зведення навісу з мангалом не видавалось, така конструкція зведена з порушенням будівельних вимог і порушує права позивача як власника будинку та користувача земельної ділянки, то діями відповідача порушені права позивача, які підлягають судовому захисту.

Апеляційний суд погоджується із цим висновком через його відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Так, згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а відповідно до вимог ст. 152ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За приписами ст. 13 ч.2, ч.3 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Іншими словами, право однієї особи закінчується там, де починається порушення права іншої особи.

Установлено та відповідачем жодним чином не спростовано, що ним на межі земельної ділянки позивача і впритул до стіни квартири останнього збудовано навіс із мангалом, який порушує права позивача як щодо права володіння і користування будинком, так і щодо права належного користування земельною ділянкою.

Довід апеляційної скарги про те, що мангал і навіс зведені на земельній ділянці, яка не належить позивачу, а сам факт знаходження навісу чи мангалу, близько чи поряд зі стіною будинку позивача належними та допустимим доказами не доведено, спростовується уже згаданими в мотивувальній частині письмовими доказами: листом Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області від 18.03.2016 р., згідно з яким установлений факт прилягання навісу ОСОБА_1 до однієї зі стін будинку позивача (а.с.33), листом Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області від 03.06.2016 р., із якого вбачається встановлення факту зведення ОСОБА_1 навісу, який в порушення правил щодо протипожежних розривів між будинками і спорудами впритул прилягає до стін будинку по АДРЕСА_1 (будинок позивача) (а.с.34) а також фото-таблицею (а.с.11-14).

Відповідач жодним чином не спростував указані докази. При цьому факт зведення навісу та мангалу на земельній ділянці відповідача не оспорюється і такий не входить до предмету доказування у справі.

У зв`язку з наведеним не заслуговує на увагу і довід апелянта про недоведеність того, що навіс і мангал порушують будь-які права позивача.

Твердження апелянта про те, що законодавством не передбачено необхідність звертатися за дозволами на будівництво мангалу чи навісу, не спростовує установленого судом факту порушення прав позивача щодо належного користування домогосподарством.

Таким чином, оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що такі не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 09.02.2021 р.

Судді: