Дата документу 07.12.2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Честнєйшої Ю.О.,

за участю секретаря Макаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мелітополі матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 18.01.2014 року між ним та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу у них є спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося тому, що у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки, можливості зберегти сім`ю немає. Подружні відносини припинилися з травня 2019 року, з цього часу спільне господарство не ведеться. З травня 2019 року та по теперішній час дитина проживає разом з ним. 24.11.2020 року Мелітопольським міськрайоним судом Запорізької області по справі №320/5807/19 винесено рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , разом з батьком за місцем його проживання (перебування). У зв`язку з викладеним просить стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У судове засідання, призначене на 07.12.2021, представник позивача ОСОБА_4 не з`явилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

У судове засідання, призначене на 07.12.202, представник відповідача адвокат Чеботар Н.А. не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, а також за відсутності відповідачки. Проти задоволення заявленого позову категорично заперечує у зв`язку з тим, що відповідачка має вид для проживання у Республіці Болгарії. Рішенням Варненського районного суду (Болгарія) від 23.08.2019, до відкриття провадження у даній справі, вже вирішено питання визначення місця проживання дитини з відповідачкою та на її користь на утримання дитини вже стягнуто аліменти. Місце проживання дитини з батьком на території України не встановлено, що підтверджується постановою Запорізького апеляційного суду від 27.07.2021, копію якої додано до заяви. Тому у зв`язку з викладеним просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому актом № 0002 від 18 січня 2014 року, складеному у місті Несебер, Республіка Болгарія, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (т. 1 а.с.17-18).

Сторони мають малолітню дитину доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т. 1 а.с.19-20).

З травня 2019 року сторони проживають окремо, шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться.

Відповідно до копії довідки від 23.03.2015 року, виданої посольством України в Республіці Болгарії, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована громадянкою України (т. 1 а.с.186).

Як було встановлено судом під час розгляду справи, ОСОБА_2 проживає в Республіці Болгарії.

З матеріалів справи вбачається, що з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів ОСОБА_1 звернувся 14.12.2020.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19.01.2021 відкрито провадження у справі.

В той же час 26.06.2019 Варненським районним судом (Республіка Болгарія) відкрито провадження у цивільній справі №10075/2019 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , стягнення з батька аліментів на утримання дитини (т. 1 а.с.93).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 у строк зі ст.131 ЦПК пред`явив у вказаній справі №10075/2019 зустрічний позов про розірвання шлюбу унаслідок його глибокого та непоправного розладу з вини дружини, а також поєднані з ним нешлюбні позови про надання батьківських прав на народжену у шлюбі ОСОБА_6 батькові та визначення її місця проживання з ним, визначення режиму особистого контакту матері з дитиною та про присудження на користь дитини аліментів у розмірі 300 болгарських левів, що виплачуватимуться через її батька як законного представника (т.2 а.с.12).

Ухвалою Варненського районного суду (Республіка Болгарія) від 23.08.2019 року у цивільній справі №10075 надано право на здійснення батьківських прав на дитину ОСОБА_5 матері ОСОБА_2 ; визначено місце проживання дитини ОСОБА_5 у матері ОСОБА_2 , визначено режим особистих контактів батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_5 наступним чином: кожна перша та третя субота і неділя місяця з 10-00 години до 18-00 години, вдень, без ночування та у присутності матері ОСОБА_2 , присуджено ОСОБА_1 платити на користь дитини ОСОБА_5 через її матір та законного представника ОСОБА_2 щомісячні аліменти у розмірі 300 левів з дати постановлення цієї ухвали з терміном погашення кожне 1-ше число місяця (т. 1 а.с. 146-149).

Рішенням Варненського районного суду (Республіка Болгарія) від 22.02.2021 року на підставі ч. 1 с. 49 СК дозволено розлучення та розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . На підставі ч. 3 ст. 49 СК України провину за розлад шлюбу несе чоловік ОСОБА_1 .. Надано батьківські права на дитину ОСОБА_6 матері ОСОБА_2 . Визначено місце проживання дитини ОСОБА_7 з матір`ю ОСОБА_2 . Визначено такий режим особистих стосунків ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_8 : перші шість місяців з дня набуття чинності рішення кожну першу та третю п`ятницю місяця по дві години в захищеному середовищі у присутності соціального працівника у приміщенні Дирекції соціальної допомоги м. Варна або в іншому відповідному місці, визначеному ДСД м. Варна; після закінчення перших шести місяців з дня набуття чинності рішення кожну першу та третю суботу та неділю місяця з 10.00 годин до 18.00 годин кожного з днів без ночівлі. Присуджено ОСОБА_1 виплату на користь дитини ОСОБА_9 через її матір та законного представника аліментів у розмірі 500 болгарських левів в місяць, починаючи з дати подання позовної заяви 26.06.2019 року, кожного 1-го числа місяця, разом із законними відсотками на кожний прострочений внесок, і відмовлено у виплаті різниці за позовом, що перевищує 500 левів до вимаганих 600 левів (т. 2 а.с.1-10).

Крім того, судом встановлено, що постановою Запорізького апеляційного суду від 27.07.2021 заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2020 року, на яке посилався позивач в обґрунтування позовних вимог про стягнення аліментів, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ Комунарського району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, скасовано. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ Комунарського району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини залишено без розгляду з тих підстав, що в провадженні іншого суду (Варненського районного суду (Республіка Болгарія)) є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог статей 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону).

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Однією із засад цивільного процесу є положення про те, що з конкретним позовом до суду можна звертатися лише один раз. Позивач не вправі одночасно порушити одну й ту ж справу в декількох судах. Розгляд і вирішення тотожних справ одночасно в різних судах суперечить загальним принципам правосуддя. При цьому, важливим моментом є те, що у поданій позовній заяві мають бути тотожними сторони, предмет та підстави позову з тією справою, яка знаходиться на розгляді в цьому чи іншому суді.

Положенням пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду у відповідності до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України, оскільки у провадженні іншого суду - Варненського районного суду (Республіка Болгарія) перебуває справа між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Зокрема, ОСОБА_1 до Варненського суду пред`явив зустрічний позов, в якому, серед інших вимог, міститься вимога до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину ОСОБА_10 . До того ж, Варненським районним судом (Республіка Болгарія) 22.02.2021 вже було ухвалено рішення у вказаній справі.

Вказані обставини виключають можливість продовження провадження у даній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Подібні висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 15 листопада 2021 року у справі № 361/716/21, від 04 листопада 2020 року у справі № 756/9611/16-ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 2, 247, 257, 497 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ: