ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/391/21 Справа № 203/4561/18 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Валентина Григорівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса та дублікату виконавчого напису такими, що не підлягають виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г., про визнання виконавчого напису нотаріуса та дублікату виконавчого напису такими, що не підлягають виконанню.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 13 травня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. за реєстровим №107 було вчинено виконавчий напис, за яким на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 було стягнуто заборгованість за договором позики від 15 квітня 2008 року в сумі 400000 грн., витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 3200 грн., а всього стягнуто 403200 грн.

15 вересня 2015 року приватним нотаріусом Бондаренко В.Г. за реєстровим №759 було видано дублікат виконавчого напису від 13 травня 2009 року. Також позивач зазначив, що його матір`ю ОСОБА_4 15 квітня 2008 року з ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона отримала кошти в сумі 400000 грн. та зобов`язалась повернути борг в повному обсязі до 15 серпня 2008 року. В 2009 році ОСОБА_3 пред`явив виконавчий напис для виконання до Центрального ВДВС м.Дніпра, який в подальшому було повернуто останньому. В 2010 році мати почала добровільно сплачувати ОСОБА_3 борг, про що він робив відповідні записи на договорі позики та виконавчому написі та зобов`язувався повернути їх матері, як це передбачено п.12 договору позики від 15 квітня 2008 року. Проте, після того, як матір повернула весь борг ОСОБА_3 , останній вдався до хитрощів та начебто втратив оригінал договору позики, хоча насправді він зберігається в нього, та запевнив матір, що жодних претензій до неї не має та вона може не переживати, адже оригінал виконавчого напису він втратив, а тому йому стягувати нічого. Проте, згодом виявилось, що 15 вересня 2015 року, з порушенням всіх строків, ним було отримано дублікат виконавчого напису, який пред`явлено до виконання до Амур-Нижньодніпровського ВДВС, а також пред`явлено до матері позов про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за неналежне виконання зобов`язань. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла. 12 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори з вимогою кредитора до спадкодавців, звідки він (позивач) дізнався про існування зазначених виконавчих написів та судових справ. Вважає, що виконавчий напис було вчинено з порушенням ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, положень ЦК України. Так, він впевнений, що для вчинення виконавчого напису стягувачем не було надано нотаріусу документів, які підтверджують безспірність заборгованості. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють її розмір, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Враховуючи викладене, позивач просив визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Бондаренко В.Г. 13 травня 2009 року за реєстровим №1017 та дублікат вказаного виконавчого напису, виданий 15 вересня 2015 року за реєстровим №759.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при вчиненні виконавчого напису та при видачі дублікату виконавчого напису не було достатніх підстав вважати, що заборгованість ОСОБА_4 за договором позики є безспірною. Крім того, апелянт зазначає, що при посвідченні договору позики, чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_5 свою згоду на укладення договору позики не надавав та про наявність його згоди в договорі позики не зазначено. Також апелянт зазначає, що дублікат виконавчого напису міг бути виданий лише за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Натомість, право вимоги виникло у стягувача 16 серпня 2008 року, а тому на момент видачі дубліката виконавчого напису, вже сплинув строк, передбачений ст. 88 ЗУ Про нотаріат та відповідно нотаріус не мав права видавати виконавчий напис.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 15 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до умов якого останній було надано кошти в сумі 400000 грн., що в еквіваленті становить 80000 доларів США, які позичальник зобов`язалась повернути в строк до 15 серпня 2008 року.

В зв`язку з невиконанням ОСОБА_4 зобов`язань у визначені в договорі строки та неповерненням позики, ОСОБА_3 13 травня 2009 року звернувся із заявою до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. про вчинення виконавчого напису.

В цей же день приватним нотаріусом за реєстровим № 1017 було вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 400000 грн., що були передані останнім ОСОБА_4 на підставі договору позики від 15 квітня 2008 року. Також за виконавчим написом з ОСОБА_4 стягнуто 3200 грн. на відшкодування внесеної за вчинення виконавчого напису плати, а всього запропоновано до стягнення 403200 грн..

15 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Бондаренко В.Г. з заявою, в якій в зв`язку із втратою оригіналу виконавчого напису від 13 травня 2009 року просив видати його дублікат.

15 вересня 2015 року приватним нотаріусом Бондаренко В.Г. за реєстровим №759 було видано дублікат виконавчого напису, вчиненого 13 травня 2009 року за реєстровим №1017.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла та після смерті останньої спадщину прийняв її син, ОСОБА_1 , набувши таким чином, у відповідності до ст.ст.1218,1223 ЦК України з моменту відкриття спадщини усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцю ОСОБА_4 , у тому числі і за невиконаними останньою зобов`язаннями, що випливають за договором позики від 15 квітня 2008 року.

З огляду на це, суд вірно вважав, що позивач, як правонаступник померлого позичальника ОСОБА_4 має право на оскарження вчиненого виконавчого напису.

Статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

Так, п. 1 вказаного Переліку визначено, що стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису може проводитись на підставі нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку).

Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 543 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення.

Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису згідно ст. 88 ЗУ «Про нотаріат».

Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Перевіряючи підстави пред`явленого позову, суд вірно вважав безпідставними та відхилив доводи позивача стосовно вчинення виконавчого напису та видачі його дублікату з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» поза межами строків позовної давності, з огляду на наступне.

Так, з договору позики від 15 квітня 2008 року вбачається, що строк виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_4 щодо повернення позики був встановлений до 15 серпня 2008 року.

З заявою про вчинення виконавчого напису позичальник ОСОБА_3 звернувся та виконавчий напис було вчинено 13 травня 2009 року.

Таким чином, з дня виникнення права вимоги та на момент вчинення виконавчого напису, встановлений для відповідної вимоги трирічний строк позовної давності не сплинув.

Стосовно видачі дублікату виконавчого напису 15 вересня 2015 року, суд врахував, що останній було видано за заявою ОСОБА_3 , в зв`язку із втратою останнім оригіналу виконавчого напису від 13 травня 2009 року, що узгоджується із приписами ст. 53 ЗУ «Про нотаріат».

При цьому, дублікатом фактично є другий примірник документу, що містить ті ж самі відомості, що і оригінал, а його видача полягає у відтворені тексту оригіналу документу, який не можливо використовувати за певних причин, у т.ч. в зв`язку із його втратою. Видача дублікату не встановлює чи змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, а лише дублює та відтворює зміст втраченого документу.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність доводів позивача щодо порушення нотаріусом вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» з огляду на спливу трирічного строку для пред`явлення вимоги за договором позики на момент видачі дублікату виконавчого напису.

Стосовно доводів позовної заяви щодо відсутності безспірної заборгованості за договором позики та не надання для вчинення виконавчого напису документів, визначених ЗУ «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусам України, ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та ЦК України, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусам України, затверджений наказом Міністерства України №296/5 від 22 лютого 2012 року, а тому ще не існував на момент вчинення виконавчого напису від 13 травня 2009 року.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, а тому до спірних правовідносин не підлягає застосуванню.

При цьому, судом вірно встановлено, що виконавчий напис було вчинено на підставі документів, визначених п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, а саме: на підставі пред`явленого нотаріусу оригіналу нотаріального посвідченого договору позики від 15 квітня 2008 року.

Встановлено, що згідно витребуваних судом у приватного нотаріуса Бондаренко В.Г. матеріалів нотаріальної справи в додатках до заяви ОСОБА_3 про вчинення виконавчого напису значиться оригінал договору позики від 15 квітня 2008 року та нотаріусом перевірялась дійсність бланку на якому вчинений цей договір та до матеріалів справи долучено звірену з оригіналом копію, про що проставлено відповідні відмітки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно не взяв до уваги доводи позивача про те, що оригінал договору позики нотаріусу не пред`являвся, так як вони є припущеннями та належними доказами не підтверджені.

Крім того, суд вірно враховував, що матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів того, що на момент вчинення виконавчого напису між сторонами договору позики існував будь-який спір з приводу останнього, що стягнутий за виконавчим написом в повному обсязі борг було повністю або частково погашено позичальником.

Наявність у позикодавця ОСОБА_3 оригіналу боргового документу та відсутність в ньому будь-яких відміток щодо повного або часткового погашення боргу, свідчили про невиконання ОСОБА_4 своїх зобов`язань за договором позики та підтверджували безспірність вказаної заборгованості.

При цьому, надані позивачем квитанції на підтвердження часткового погашення боргу ОСОБА_4 , які датовані 2010 роком, тобто вже після вчинення виконавчого напису, є такими, що не впливають на правомірність його видачі.

Встановивши, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріус дотримався вимог чинного законодавства, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності.

При цьому, суд вірно стягнув з позивача на користь відповідача понесені останнім витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн. так як вони підтверджені належним доказами, є обґрунтованими та розмір яких стороною позивача не спростований.

Доводи апелянта в скарзі про те, що при вчиненні виконавчого напису та при видачі дублікату виконавчого напису не було достатніх підстав вважати, що заборгованість ОСОБА_4 за договором позики є безспірною, а також те, що дублікат виконавчого напису міг бути виданий лише за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а тому нотаріус не мав права видавати виконавчий напис, - колегія суддів вважає необґрунтованими, так як вони переважно зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. Більш того, суд першої інстанції на вказані доводи надав чіткі та обґрунтовані відповіді, які відповідають вимогам чинного законодавства.

Твердження апелянта про те, що при посвідченні договору позики, чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_5 свою згоду на укладення договору позики не надавав та про наявність його згоди в договорі позики не зазначено, - колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки вони не стосуються вказаних правовідносин.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 ..

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачена апелянтом сума судового збору за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко