Справа № 310/2923/20
2/310/220/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Борисенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2 ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» (представник Радченко В.Ю.), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Дар`я Ігорівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Вердикт капітал», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Д.І. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому зазначив, що 26.03.2020 року до приватного виконавця Клименка Р.В. надійшла заява ТОВ «Вердикт капітал» про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богомолової Д.І. від 20.02.2020 №525, за якою зазначений виконавчий напис було прийнято до виконання. Вважав, що виконавчий напис порушує його права та інтереси, є таким, що не підлягає виконанню, оскільки між ним та ТОВ «Вердикт капітал» відсутні будь-які правовідносини зобов`язального характеру, ним не підписувались та не укладались з ТОВ «Вердикт капітал» жодні правочини зобов`язального або будь-якого іншого характеру. Зазначені обставини унеможливлюють вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І. виконавчого напису від 20.02.2020 № 525 на користь ТОВ «Вердикт капітал» як стягувача, оскільки не має безспірної заборгованості перед ТОВ «Вердикт капітал», а також відсутні правові підстави для такого. Просив визнати виконавчий напис від 20.02.2020 р. №525, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І. таким, що не підлягає виконанню.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що ТОВ «Вердикт капітал» не було подано документів, що підтверджують безспірність заборгованості ОСОБА_1 . Крім того, згідно умов договору №Ск-590-001113/5-2008 від 13.05.2008 року, копія якого подана відповідачем, та на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий напис від 20.02.2020 р. № 525 він мав повернути грошові кошти (кредит) до 13.05.2010 р. (пункт 1.1.5 розділу «Предмет договору»). Відтак, право вимоги кредитора за договором №Ск-590-001113/5-2008 від 13.05.2008 р. виникло 14.05.2010 р., а вчинення оскаржуваного виконавчого напису 20.02.2020 р., тобто майже через 10 років після дня виникнення права вимоги за вказаним договором, що суперечить ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п.3.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Станом на 20.02.2020 р. та станом на сьогодні кредитні договори не відносяться до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а відтак вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І. оскаржуваного виконавчого напису від 20.02.2020 р. № 525 за кредитним договором № Ск-590-001113/5-2008 від 13.05.2008 р. прямо суперечить ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 1,2 3.2 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Крім того, ТОВ «Вердикт капітал» не надало доказів набуття права вимоги заборгованості за договором №Ск-590-001113/5-2008 від 13.05.2008 р., укладеним між ПАТ «Родовід банк» та ОСОБА_1 . Доданий до відзиву договір №23 про відступлення прав вимоги від 04.07.2019 р. містить умову, яка відсилає до додатку №1 до вказаного договору, в якому наведено, зокрема, перелік договорів та позичальників, зобов`язання яких стали предметом договору про відступлення прав вимоги, втім додаток № 1 не додано до відзиву. За змістом відзиву та за матеріалами справи відсутні будь-які нотаріально посвідчені договори, засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості як один із документів, що мають надаватись та враховуватись при одержанні виконавчого напису, та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Він не отримував від ТОВ «Вердикт капітал» або приватного нотаріуса листів, повідомлень, запитів, тощо, стосовно відступлення права вимоги за Договором №Ск-590-001113/5-2008 від 13.05.2008 р., укладеним між ПАТ «Родовід банк» та ОСОБА_1 , та (або) стягнення грошових коштів за вищевказаним договором. Вважав, що заперечення ТОВ «Вердикт капітал», наведені у відзиві, є необґрунтованими та не спростовують доводів позовної заяви.

Позивач та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності та відсутності позивача.

Представник відповідача Радченко В.Ю. в судове засідання не з`явилась без поважних причин, направила до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що 13.05.2008 року між ПАТ «Родовід банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Ск-590-001113/5-2008. Кредитодавець належним чином виконав зобов`язання за договором, але позичальник не погасив у повному обсязі заборгованість за кредитним договором. 04.07.2019 року між ПАТ «Родовід банк» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір відступлення права вимоги, за яким останнє набуло право вимоги заборгованості за договором №Ск-590-001113/5-2008 від 13.05.2008 року. Діюче законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття і виконання виконавчого провадження. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки. Тому вважала, що в ТОВ «Вердикт капітал» на час вчинення спірного виконавчого напису існувало реальне право на стягнення. Наявність в провадженні суду спору не спростовує висновок про безспірність заборгованості та не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису, тому виконавчий напис вчинено нотаріусом з дотриманням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Також вважала, що сплив позовної давності не припиняє зобов`язань боржника ОСОБА_1 . Посилалась на необхідність взяття до уваги рішень Верховного Суду, Вищого господарського суду України, ЄСПЛ при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

ТОВ «Вердикт капітал» також направило до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу позивача в сумі 10 000 грн., оскільки він не долучає жодних підтверджуючих документів на підтвердження понесення витрат разом з позовною заявою із врахуванням того, що дана послуга вже фактично надана. Обставин, які би свідчили про неможливість надання доказів на підтвердження суми стягнення позивач не надає У додаткові угоді до договору про надання правової допомоги не зазначено вартість і кількість затраченого часу на проведену роботу, також не долучено доказів на підтвердження оплати за послуги адвоката. Зазначені обставини є підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Д.І. в судове засідання не з`явилась без поважних причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

13.05.2008 року ОСОБА_1 подав до ВАТ «Родовід банк» заяву-анкету про надання кредиту.

Між ВАТ «Родовід банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Ск-590-001113/5-2008 від 13.05.2008 року (а.с.25-31).

Із детального розпису сукупної вартості максимального розміру кредиту наданого у формі КЛ за КР вбачається, що сума кредиту в розмірі 3000 грн. була надана з терміном користування 12 місяців.

13.05.2008 року ОСОБА_1 подав до ВАТ «Родовід банк» заяву про відкриття карткового рахунку та отримав банківську картку.

Відповідно до договору №23 відступлення прав вимоги від 04.07.2019 року ПАТ «Родовід банк» відступило ТОВ «Вердикт капітал» право вимоги до позичальників та поручителів, зазначених у додатку №1 до договору.

Як додаток №2 до зазначеного договору ТОВ «Вердикт капітал» та АТ «Родовід банк» виготовлено повідомлення для боржників про відступлення прав вимоги (а.с.11), але відомості про направлення такого повідомлення ОСОБА_1 суду не надано.

Після укладення договору факторингу ТОВ «Вердикт капітал» направило ОСОБА_1 07.02.2020 року претензію про відшкодування заборгованості, а також з попередженням, що в разі невиконання вимог справу буде передано до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

14.02.2020 року ТОВ «Вердикт капітал» направило приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Богомоловій Д.І. заяву про вчинення виконавчого напису, до якого долучено копію кредитного договору №Ск-590-001113/5-2008 від 13.05.2008 року, копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів, розрахунок суми заборгованості, копію довіреності.

Відповідно до виписки з особового рахунку ОСОБА_1 сума заборгованості останнього станом на 07.02.2020 року складає 30289,11 грн.

20.02.2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Д.І. видала виконавчий напис про звернення стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором №Ск-590-001113/5-2008 від 13.05.2008 року заборгованості за період з 04 липня 2019 року по 07 лютого 2020 року в сумі 30 289,11 грн.

Постановою приватного виконавця Клименко Р.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №525, який видано 20.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І.

Відповідно до вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно ст.87 ЗУ «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 затверджено «Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Водночас постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. по справі № 826/20084/14, якою було визнання нечинними та скасовано п. 2 Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 р. щодо Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів розділом, який стосується кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Таким, чином судом встановлено, що станом на 20.02.2020 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богомолової Д.І. були відсутні правові підстави для видачі 20.02.2020 року виконавчого напису про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Крім того, пунктом 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

До матеріалів справи долучено суперечливий інформаційний лист про орієнтовну вартість кредиту, з якого вбачається, що кінцевий термін повернення кредиту 13.05.2010 року, а також детальний розпис сукупної вартості максимального розміру кредиту наданого у формі КЛ за КР згідно якого терміном користування кредитними коштами складає 12 місяців починаючи з 13.05.2008 року.

Видаючи 20.02.2020 року виконавчий напис приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Д.І. не врахувала, що з дня виникнення права вимоги пройшло більше трьох років, внаслідок чого заборгованість є спірною і видача виконавчого напису суперечить п. 3 гл. 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5.

Нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Д.І. направила до суду документи на підставі яких вона вчинила виконавчий напис, але із них не вбачається, що ТОВ «Вердикт капітал» набуло право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 перед ПАТ «Родовід банк», оскільки такі відомості відсутні в договорі №23 про відступлення прав вимоги, а додаток №1 до цього договору, в якому повинні бути зазначені позичальники, відсутній.

Зазначені обставини безумовно свідчать про те, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не відповідає вимогам, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в розмірі 840 грн.

Відповідно до ч.ч. 1-3 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частиною 2 статті 137 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Договір про надання правової допомоги від 07.04.2020 року не містить детальний опис послуг по даній справі, порядок обчислення гонорару, порядок його сплати.

Велика Палата ВС у постанові від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц зазначила, що якщо угода про надання правової допомоги не визначає порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо зміст цієї угоди (форма його викладу) не може свідчити про безумовну домовленість сторін про порядок обчислення гонорару та порядок його сплати, враховуючи, що відповідач заперечує визначений розмір гонорару. Верховний Суд зазначив, що визнаним міжнародним стандартом здійснення адвокатської діяльності є принципи чесності та добропорядної репутації адвоката, який відображений в етичних кодексах поведінки адвокатів та який розповсюджується на всі напрями професійної діяльності адвоката. Договір про надання правової допомоги має відповідати вимогам Закону та Правилам, а також визнаним міжнародним та національним стандартам надання правової допомоги. Верховний Суд виходить з того, що правові підстави для стягнення винагороди адвоката за надані послуги (гонорар) мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги, письмовими документами про проведені розрахунки між сторонами договору.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові ВС від 18.12.2019 року по справі № 522/17845/15-ц у якій суд зазначив, що правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно зі статтею 1 Закону (у редакції на час укладення договору) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) (далі - Закон) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону).

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України).

Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.

Згідно з статтею 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики (у редакції 2012 року) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд зауважує, що адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару.

Договір про надання правової допомоги від 07.04.2020 року не відповідає зазначеним вимогам оскільки не містить розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару по цій справі.

Пунктом 2.1 цього договору визначено, що порядок обчислення, сплати та розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах договору правову допомогу, та розмір фактичних витрат, понесених адвокатом у зв`язку з виконанням цього договору, визначаються з урахуванням витраченого адвокатом час та принципу розумності, передбачаються додатковою угодою до договору.

Надана додаткова угода до договору про надання правової допомоги не містить відомостей про вартість послуги за одиницю часу, та вартість за конкретно надану послугу, а містить загальну суму до сплати в розмірі 10 000 грн.

Акт приймання-передачі послуг також не містить відомостей про вартість за кожну конкретно надану послугу.

Не надано позивачем і оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвокату та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Наданий позивачем детальний опис робіт не містить відомостей про витрачений час на виконання робіт та вартості кожної з послуг.

Крім того, позивачем не надано доказів оплати за надання правових послуг.

Суд вважає, що за таких обставин відсутні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 141,134,137,259,263-265,273,353-355 ЦПК України, ст.ст. 901,903 ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердинк капітал» (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 36799749, яке знаходиться за адресою: 04053, м. Київ, вул.. Кудрявський узвіз, 5-Б), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Дар`я Ігорівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 20 лютого 2020 року, зареєстрований у реєстрі за №525, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Дарєю Ігорівною.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Вердинкт капітал» на користь ОСОБА_1 840 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя