головуючий у суді І інстанції Фролова І.В.
провадження № 22-ц/824/2760/2021
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 серпня 2020 року у справі за заявою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» грошові кошти в розмірі 8 702, 24 грн та судові витрати пов`язані із оплатою позивачем професійної правової допомоги у розмірі 3 000 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 серпня 2020 року заяву Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» повернено особі яка її подала.

Не погоджуючись із указаною ухвалою представник ТДВ СК «Альфа-Гаран» адвокат Грідін В.В. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 серпня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що повертаючи позовну заяву особі, яка її подала суд першої інстанції послався на висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 у справі №9901/847/18 не врахувавши відмінні від цієї справи обставини, а саме, що у доданому до позову ордері на надання правової допомоги в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» було зазначено: «В органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності і підпорядкування». Натомість, у даній справі в ордері про надання правової допомоги, доданому до позовної заяви, в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» вказано: «У всіх судах будь-якої юрисдикції, державних та недержавних органах, підприємствах, установах, організаціях, тощо».

Вважає, що наданий ордер на надання правової допомоги №100608 серії АІ від 17 вересня 2019 року містить усі обов`язкові реквізити, передбачені Положенням та типовою формою ордеру, затвердженим Радою адвокатів України відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Також, посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 листопада 2019 року у справі №910/1669/19, в якій зроблено висновок, що правова допомога надається в будь-яких судах України, тому є достатнім та необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнту та представляти його інтереси в будь-яких судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2020 року Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», через свого представника - адвоката Грідіна В.В., подало до суду позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 серпня 2020 року позовну заяву повернуто особі, яка її подала.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що ордер не містить всіх обов`язкових реквізитів, передбачених Положенням про ордер на надання правничої (правової) допомоги, а саме не вказана назва конкретного суду, у якому надається правова допомога позивачеві.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 185 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про повернення позовної заяви, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (ч.1 ст.58 ЦПК України).

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Частиною 4 статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері (ч.ч.1,2 ст.64 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі - Закон) ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Скаржником у апеляційній скарзі вірно зазначено про те, що ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 у справі №9901/847/18, згідно з якою Положенням про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженим рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 №36, встановлено реквізити ордера, серед яких «Назва органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (п.п.15.4).

З наведеного слідує, що законодавець чітко відокремив судові органи як такі, що повинні бути окремо зазначені в ордері на надання правової допомоги, зокрема в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога». Отже, в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду.

В той же час, судом першої інстанції не було враховано, що згідно з обставинами справи №9901/847/18, у доданому до позову ордері на надання правової допомоги в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» було зазначено: «В органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності і підпорядкування».

Натомість у цій справі в ордері на надання правової допомоги, доданому до апеляційної скарги, в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» вказано: «У всіх судах будь-якої юрисдикції, державних та недержавних органах, підприємствах, установах, організаціях, тощо».

Тобто у справі №9901/847/18 у ордері на надання правової допомоги у вищезгаданій графі взагалі були відсутні відомості про судові органи, тоді як у цій справі зазначено про надання адвокатом правової допомоги у будь-яких судах України, що у даному випадку є достатнім для висновку про наявність у адвоката Грідіна В.В. права на підписання позовної заяви від імені Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант».

Вказаний висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №9901/847/18, з огляду на те, що у даному випадку скаржником дотримано вимоги Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, оскільки вказівка у ордері у графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» про те, що правова допомога надається в будь-яких судах України є достатнім та необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнту та представляти його інтереси в будь-яких судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.

Таким чином, ордер на надання правової допомоги від 17 вересня 2019 року серії АІ №100608 містить усі обов`язкові реквізити, передбачені Положенням та типовою формою ордеру, затвердженим Радою адвокатів України відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», а відтак у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для повернення позовної заяви.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість пред`явити до суду позовну заяву, яка є процесуальною формою звернення за захистом порушеного права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування помилкової ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі ст. 379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 серпня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба