Постанова

Іменем України

03 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 314/3916/15-ц

провадження № 61-4824св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду

від 11 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Дашковської А. В.,

Кримської О. М., Гончар М. С.,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що з 29 березня 1999 року вони з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у будинку

АДРЕСА_1 , 3/4 частки якого належали матері відповідача - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 1/4 частки належала ОСОБА_2 . Починаючи з 2 вересня 2003 року вона зареєстрована за вказаною адресою. Спільних дітей не мають, разом з ними проживала її дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка

з 24 жовтня 2004 року також зареєстрована за вказаною адресою.

5 червня 2010 року вони із відповідачем уклали шлюб, який 5 листопада

2015 року на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області було розірвано.

Зазначала, що за час перебування у фактичних шлюбних відносинах та у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти вони з відповідачем 25 березня 2005 року придбали нежитлову будівлю магазину по АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на ім`я відповідача, а 11 вересня 2007 року згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, ОСОБА_2 , як фізичною особою - підприємцем була придбана земельна ділянка під зазначену будівлю магазину, площею 0,211 га.

Протягом 2002-2009 років вони за сімейні кошти спільними зусиллями здійснювали ремонт та поліпшення всього житлового будинку АДРЕСА_1 . Всі будівельні роботи по реконструкції будинку, його капітального поліпшення, будівництва господарських будівель на подвір`ї, вартість яких вона оцінює у 250 тис. грн, проводилися без відповідного документа, і є самочинним будівництвом.

За час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбута перебування у шлюбі ними також було придбано: автомобіль ГАЗ 2705-415, номерний знак НОМЕР_1 ; вантажний фургон ізотермічний ТАТА, номерний знак НОМЕР_2 ; вантажний рефрижератор VOLVO модель FH12, номерний знак НОМЕР_3 ; причіп фургон Е SHMITZ номерний знак НОМЕР_4 та інші побутові прилади.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з 29 березня 1999 року по 5 червня 2010 року; визнати вказані вище: нежитлову будівлю магазину, земельну ділянку, транспортні засоби, причіп, а також будівельні матеріали, які були використані при реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1 , його капітального поліпшення, будівництва господарських будівель на подвір`ї, спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2 .

Поділити майно подружжя та виділити їй у власність: нежитлову будівлю магазину - літера А з прибудовою А-1 по АДРЕСА_2 , а також земельну ділянку кадастровий номер :07:002:0191, площею 0,0211 га, для функціонування магазину;

телевізор «LG М2232Б» вартістю 5 тис. грн. Усього майна на загальну суму 548 665 грн 32 коп.

Виділити у власність ОСОБА_2 : автомобіль ГАЗ 2705-415, номерний знак НОМЕР_1 ; вантажний фургон ізотермічний ТАТА, номерний знак НОМЕР_2 ; вантажний рефрижератор VOLVO модель FH12, номерний знак НОМЕР_3 ; причіп фургон Е SHMITZ номерний знак НОМЕР_4 ; телевізор

«LG CT-25Q20RQ», музичний центр «Thomson CS550», пральну машину «LG WD10405NDK», холодильник «Samsung RS20RPS», ноутбук HP, телевізор «LG M2232D», пилосос «Philips FC8764», кріплення до телевізора «LCD338 itech» мікрохвильову піч «Panasonic NN GD 576 MZPE», газову піч «Electrolux», бойлер «Горєньє», кухонний комбайн «Kenwood», м`які меблі (диван і два крісла), електром`ясорубку, котел газовий настінний. Усього майна на загальну суму 1 071 222 грн 50 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 січня 2004 року по 05 червня 2010 року без реєстрації шлюбу.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя майно та визнано право спільної часткової власності за ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 на 1/2 частку за кожним на: нежитлову будівлю магазину - літера А з прибудовою А1, земельну ділянку, площею 0,0211 га, для функціонування магазину, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіль ГАЗ 2705-415, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; вантажний фургон ізотермічний ТАТА, модель LPT 613-58, реєстраційний номер НОМЕР_5 ; вантажний рефрижератор VOLVO, модель FH12, обладнаний навантажувальним-розвантажувальним пристроєм, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; причіп фургон Е SHMITZ, модель К 018, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Визнано спільною сумісною власністю подружжя майно та поділено майно:

ОСОБА_1 виділено у власність: телевізор «LG CT-25Q20RQ», музичний центр «Thomson CS550», пральну машину «LG WD10405NDK», холодильник «Samsung RS20RPS», ноутбук HP, телевізор «LG M2232D», пилосос «Philips FC8764», кріплення до плоского телевізора «LCD338 itech»;

ОСОБА_2 виділено у власність: мікрохвильову піч «Panasonic NN GD 576 MZPE», газову піч «Electrolux», бойлер «Горєньє», кухонний комбайн «Kenwood», м`які меблі (диван і два крісла), електром`ясорубку, котел газовий настінний. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму витрат на будівельні матеріали, які були використані при будівництві господарських будівель та споруд житлового будинку

АДРЕСА_1 у розмірі 125 000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що частина майна була набута сторонами за час перебування у фактичних шлюбних відносинах, а частина у шлюбі, відтак, у силу статті 60, частини першої статті 70, частини першої статті 74 СК України, спірне майно належить їм на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу в рівних частинах. Також, у силу частини третьої статті 358 ЦК України відповідач має компенсувати позивачу половину вартості витрат на будівельні матеріали, які були використані при будівництві господарських будівель та споруд житлового будинку. Крім того, судом зазначено, що сторони не дійшли згоди щодо виділення у власність одному з них конкретного майна, а також розміру компенсації на користь іншого за втрачену частку у праві спільної сумісної власності, така компенсація на депозитний рахунок суду не вносилась.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Справа судом апеляційної інстанції розглядалася неодноразово.

Так, постановою Апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня

2017 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03 травня 2018 року постанову Апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 грудня

2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області

від 05 вересня 2017 року скасовано в частині вирішення позову щодо вимог про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділу, стягнення частини вартості витрат на реконструкцію житлового будинку. Вказані позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя таке майно: автомобіль ГАЗ 2705-415, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вантажний фургон ізотермічний ТАТА модель LРТ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , вантажний рефрижератор VOLVO, модель FH, реєстраційний номер НОМЕР_3 , причіп-фургон Е SHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , телевізор «LG CТ-25Q20RQ», музичний центр «Thomson CS550», мікрохвильову піч «Panasonik NN GD 576 MZPE», пральну машину «LG WD10405NDK», газову піч «Electrolux», бойлер «Гореніє», м`які меблі (диван та два крісла), ноутбук НР, електром`ясорубку, котел газовий настінний, телевізор «LG M 2232D», пилосос «Philips FC8764», кріплення до ТВ «LСD338 itech».

Поділено вказане майно в такий спосіб. Виділено ОСОБА_1 та визнано за нею право власності на причіп-фургон Е SHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартістю 209 547 грн, телевізор «LG M 2232D» вартістю 2 519 грн, ноутбук вартістю 8 тис. грн, пилосос ««Philips FC8764» вартістю 1 679 грн, телевізор «LG CТ-25Q20RQ», вартістю 750 грн, музичний центр «Thomson CS550» вартістю 500 грн, мікрохвильову піч «Panasonik NN GD 576 MZPE» вартістю 1 124 грн, пральну машину «LG WD10405NDK» вартістю 2 489 грн, газову піч «Electrolux» вартістю 3 659 грн, бойлер «Гореніє» вартістю

3 500 грн, електром`ясорубку вартістю 1 500 грн, кріплення до ТВ «LСD338 itech» вартістю 439 грн, меблі (диван і 2 крісла) вартістю 7 тис. грн, котел газовий настінний вартістю 15 тис. грн, а всього на суму - 257 706 грн.

Виділено ОСОБА_2 та визнано за ним право власності на автомобіль ГАЗ 2705-415, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 25 024 грн, вантажний фургон ізотермічний ТАТА модель LРТ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , вартістю 140 923,73 грн, вантажний рефрижератор VOLVO, модель FH, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартістю 500 327,53 грн,

а всього на суму - 666 275,26 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю у вартості виділеного майна у розмірі 204 284,63 грн 63 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року в частині поділу нежитлової будівлі магазину та земельної ділянки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 11 лютого 2020 року рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2017 року в частині поділу нежитлової будівлі магазину та земельної ділянки скасовано та ухвалено в цій частині нове, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Виділено у власність ОСОБА_2 нежитлову будівлю магазину - літера А загальною площею 85,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку, площею 0,0211 га, для функціонування магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Стягнуто з

ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок поділу майна

24 323,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що нежитлова будівля магазину та земельна ділянка для його функціонування використовується ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем у своїй підприємницькій діяльності, а тому це майно слід виділити відповідачу, а з останнього на користь позивача стягнути половину вартості майна, виходячи із суми, яка була сплачена на час його придбання. При цьому суд апеляційної інстанції відхилив доводи позивача про наявність у неї права на отримання компенсації вартості виконаних робіт та матеріалів, які витрачено на реконструкцію спірного магазину, оскільки вона свої вимоги не довела належними та допустимими доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про виділення ОСОБА_2 нежитлової будівлї та земельної ділянки та стягнення з останнього на її користь компенсації у розмірі 271 832,66 грн, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що спірне майно використовувалося нею також у підприємницькій діяльності, оскільки вона мала статус фізичної особи-підприємця, за їх спільні кошти була проведена реконструкція, а тому майно має бути визнане об`єктом спільної сумісної власності, на Ѕ частину якого має право позивач, а не на частину внеску. Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що у разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за одним із подружжя на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Вартість нежитлової будівлі магазину складає 514 944 грн, а земельної ділянки - 28 721,32 грн, а тому вона має право на компенсацію половини вартості майна у розмірі 271 832,66 грн. Вартість спірного майна підтверджується висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 12 липня 2016 року від 12 липня 2016 року, яку суд апеляційної інстанції безпідставно не взяв до уваги.

Судове рішення оскаржується лише в частині вирішення питання поділу нежитлової будівлі та земельної ділянки, тому відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України законність ухваленого в іншій частині судового рішення колегією суддів не перевіряється.

Відзив на касаційну скаргу

У червні 2020 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він посилається не необґрунтованість доводів скарги та законність прийнятої судом апеляційної інстанції постанови. Вказує, що спірне майно було придбано ним за особисті кошти від підприємницької діяльності, а тому вважає твердження позивача про належність його до спільної сумісної власності безпідставним. Зауважує, що позивач припинила свою підприємницьку діяльність у 2018 році.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 травня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 26 січня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 05 червня 2010 року.

05 червня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який 05 листопада 2015 року на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області було розірвано.

28 березні 2005 року згідно з договором купівлі-продажу нежитлової будівлі ОСОБА_2 , діючи як фізична особа, придбав нежитлову будівлю магазину за адресою: АДРЕСА_2 .

11 вересня 2007 року згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_2 , діючи як фізична особа - підприємець, придбав земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :07:002:0191, площею 0,0211 га для функціонування магазину.

ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа - підприємець з 20 квітня 1999 року.

Згідно зі свідоцтвом про сплату єдиного податку серії НОМЕР_6 від 01 січня 2010 року на ім`я ОСОБА_2 , видами його діяльності є: 52.62.0 роздрібна торгівля з лотків та на ринку, 52.21.0 роздрібна торгівля фруктами та овочами, включаючи картоплю, 52.11.0 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту, місце здійснення діяльності - магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по

АДРЕСА_2 , а також 49.41 вантажний автомобільний транспорт.

ОСОБА_1 була зареєстрована як приватний підприємець

19 січня 2005 року за видом діяльності: 47.21 роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах; 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями, тютюновими виробами; 47.24 роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах.

Так, після придбання магазину у березні 2005 року рішенням виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області від 12 квітня

2005 року № 76 приватному підприємцю ОСОБА_2 дозволено виконати проектування і реконструкцію належної йому будівлі магазину комісійної торгівлі по АДРЕСА_2 під овочевий магазин, а будівельно-монтажні роботи дозволено виконувати після розробки і узгодження в установленому порядку проектно-кошторисної документації.

Рішенням виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області від 15 березня 2007 року № 48 відповідачу було надано дозвіл на виконання прибудови до овочевого магазину розміром 7,5 х 8,2 кв. м.

За вказаними рішеннями виконавчого комітету ОСОБА_2 провів реконструкцію та добудову магазину, оскільки за договором ним було придбано приміщення магазину площею 85,4 кв. м, а згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 12 липня 2016 року № 5-16 площа магазину літ. А з прибудовою А-1 становить 137 кв. м, а також у висновку зазначено про наступну часткову реконструкцію шляхом зносу перегородок у основній будівлі літ. А та утворення з двох приміщень торгівельного залу площею 51,3 кв. м та складу площею 15,4 кв. м одного приміщення під склад площею 70,1 кв. м.

Відповідно до зазначеного висновку експертизи вартість об`єкта нерухомого майна - нежитлової будівлі магазину літ. А по

АДРЕСА_2 складає 514 944 грн.

Згідно зі звітом з експертної грошової оцінки земельної ділянки площею

0, 0211 га, яка знаходиться по АДРЕСА_3 , складеного 29 серпня 2016 року, вартість цієї земельної ділянки складає 28 721,32 грн.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За положеннями частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки і чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Відповідні висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13,

від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1109цс15.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Установивши, що спірне нежитлове приміщення та земельна ділянка, які розташовані по АДРЕСА_3 були придбані під час проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, отже належить їм на праві спільної сумісної власності, однак використовується ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем у підприємницькій діяльності, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виділення спірного майна у власність відповідачу.

Судом апеляційної інстанції враховано вказівки, викладені у постановах

від 06 листопада 2019 року та від 03 травня 2018 року (частина перша статті 417 ЦПК України).

Колегія суддів враховує доводи та вимоги касаційної скарги ОСОБА_1 , яка не заперечує проти такого способу поділу майна, однак не погоджується із розміром визначеної судом апеляційної інстанції компенсації її частки у цьому майні.

Визначаючи розмір компенсації Ѕ частини спірного майна та стягуючи з відповідача на користь позивача 24 323, 80 грн, суд апеляційної інстанції виходив із вартості цього майна на час укладення договору купівлі-продажу від 28 березня 2005 року та від 11 вересня 2007 року, за якими вони набули у власність майно, однак не звернув уваги на таке.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

До подібних висновків дійшов Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 127/7029/15 (провадження № 61-9018сво18) та зазначив, що такий підхід визначення вартості майна є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Так, на час розгляду справи, відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 12 липня 2016 року № 5-16, вартість об`єкта нерухомого майна - нежитлової будівлі магазину літ. А по АДРЕСА_2 складала 514 944 грн.

Згідно зі звітом з експертної грошової оцінки земельної ділянки площею

0, 0211 га, яка знаходиться по АДРЕСА_3 , складеного 29 серпня 2016 року, вартість цієї земельної ділянки складає 28 721,32 грн.

Отже розмір компенсації 1/2 частини спірного майна, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 271 832,66 грн, а не 24 323, 80 грн, як помилково вважав суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів враховує, що реконструкція спірного нежитлового приміщення була проведена у період проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу (з 01 січня 2004 року по 05 червня 2010 року) та у період зареєстрованого шлюбу (з 05 червня 2010 року по 05 листопада 2015 року), тобто за спільні кошти. При цьому визначення розміру компенсації з урахуванням проведеної реконструкції нерухомого майна не суперечить вимогам законодавства.

Доводи відзиву на касаційну скаргу про належність спірного майна до особистої приватної власності відповідача є необґрунтованими, оскільки він не спростував належними та допустимими доказами презумпцію спільності права власності подружжя на це майно.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, судове рішення в частині стягнення відповідача на користь позивача компенсації вартості Ѕ частини спірного майна підлягають зміні із збільшенням її розміру з24 323, 80 грн до 271 832,66 грн.

Згідно з статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, до суду апеляційної і касаційної інстанції ОСОБА_1 сплатила

29 287,53 грн, а тому, з урахуванням задоволених позовних вимог (50%), з відповідача на її користь підлягає стягненню 14 643, 76 грн.

Разом із тим, за подання апеляційної і касаційної скарг ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 12 791,03 грн.

Частиною десятою статті 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 852,73 грн (14 643, 76 - 12 791,03).

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 11 лютого 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок компенсації вартості Ѕ частини спірного майна змінити, збільшивши розмір компенсації з 24 323, 80 грн до 271 832,66 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 852,73 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович