Справа № 346/3129/20
Провадження № 22-ц/4808/302/21
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду в складі судді П`ятковського В.І., ухвалене 15 грудня 2020 року в м. Коломиї Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 16 грудня 2020 року, в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення забргованості,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно заяви б/н від 08 листопада 2017 року відповідачу в АТ КБ «ПриватБанк» було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який збільшено до 12 000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. При цьому позичальник підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ними договір про надання банківських послуг. В порушення вимог закону та умов договору ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 19 травня 2020 року утворилася заборгованість в розмірі 30 492,71 грн. Зокрема: 22 169,10 грн заборгованість за тілом кредиту та 8 323,61 грн за простроченими відсотками, яку банк просив стягнути.

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 грудня 2020 року позов задоволенео частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 22 169,10 грн та 1 528,22 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для стягнення з відповідачки фактично отриманих та використаних кредитних коштів. Натомість в анкеті-заяві позичальника відсутні умови договору щодо процентної ставки за користування кредитом. При цьому долучені банком до позовної заяви Тарифи банку, а також Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог товариства.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірного нарахування банком заборгованості за простроченими відсотками. Вважає, що з моменту підписання позичальником анкети-заяви між ними був укладений договір в порядку частини 1 статті 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Так, ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок з встановленим кредитним лімітом 4000,00 грн та видано кредитну карту, яку пізніше перевипущено, а кредитний ліміт збільшено до 12 000,00 грн. Банківською випискою підтверджується, що вона користувалась грошима, отримували кошти через банкомати, оплачувала товари та частково погашала заборгованість.

Більше того відповідачка не заперечувала укладення договору, з позовом про визнання недійсним кредитного договору не зверталась та не оспорювала суму заборгованості. А отже кредитний договір є дійсним, а розрахунок заборгованості- не спростованим.

Крім того, вона підписала паспорт споживчого кредиту, чим підтвердила факт ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, у тому числі і щодо сплати відсотків. Відповідно до паспорта споживчого кредиту сторони погодили процентну ставку у межах пільгового періоду 0, 01% річних, за межами пільгового періоду 42% та 43,2% річних, тип процентної ставки, підвищену процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 84% та 86,4% річних тощо. Вказаний доказ суд належним чином не оцінив, що суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 01 вересня 2020 року у справі №293/599/19-ц, від 02 жовтня 2019 році у справі №754/1328/16-ц та інших.

Також зазначає, що звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором може становити економічну небезпеку для країни, оскільки призведе до неможливості здійснювати виплату відсотків за депозитними договорами та іншими обов`язковими платежами.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту сторонами не оскаржується, а тому в силу частини 1 статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як правильно встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08 листопада 2017 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій погодилась, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею і банком договір про надання банківських послуг. Примірник такого вона отримала шляхом самостійного роздрукування (а.с.15).

Відповідно їй були видані картки №775341 від 25 січня 2018 року з терміном дії до вересня 2021 року та № НОМЕР_1 від 26 квітня 2018 року - до квітня 2022 року. Кредитний ліміт на картці № НОМЕР_2 , встановлений 25 січня 2018 року в розмірі 4 000,00 грн, постійно змінювався та 15 квітня 2019 року збільшено до 12 000,00 грн, що підтверджується наданою позивачем інформацією (а.с. 14).

Як підтверджується банківською випискою від 25 травня 2020 року позичальниця використовувала кредитні кошти, а також здійснювала часткове поповнення карти (а.с. 11-13).

Згідно розрахунку банку станом на 19 травня 2020 року заборгованість позичальника за вказаним договором складала 30 492,71 грн, з яких: 22 169,10 грн- за тілом кредиту, та 8323,61 грн за простроченими відсотками (а.с. 7-10).

В силу частин першої, другої статті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК Українипублічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексудоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Умови і правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» покликалося на те, що відповідно до укладеного договору позичальниця отримала кредит у розмірі 4 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Факт отримання нею кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою з рахунку, а наявність заборгованості за тілом кредиту - розрахунком заборгованості, який відповідачкою не спростований.

Окрім того, пред`являючи вимоги про погашення кредиту банк просив, у тому числі, крім тіла кредиту стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по відстоках за несвоєчасну сплату кредитних коштів.

Разом з тим, у анкеті-заяві позичальника від 08 листопада 2017 року процентна ставка за користування коштами не визначена.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Тарифів банку, а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини кредитного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua та надані позивачем на підтвердження своїх вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки сторін, їх відповідальність, а також містяться додаткові положення.

Проте в матеріалах справи відсутні підтвердження, що саме ці, долучені банком до позовної заяви, витяги з Тарифів та Умов розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Як і того, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків та штрафів саме в зазначених у них розмірах і порядках нарахування.

Крім того, не може бути належним доказом і роздруківка з сайту банку, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (позикодавця), що може вносити і вносить відповідні зміни в умови й правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені і штрафів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно вказаних обставин не доводять.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження№ 14-131цс19).

З огляду на це суд першої інстанції дійшов правильного переконання, що оскільки долучені позивачем до матеріалів справи Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису позичальника, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08 листопада 2017 року шляхом підписання заяви-анкети.

Посилання позивача на те, що умови кредитування викладені в Паспорті споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 , що свідчить про погодження всіх істотних умов договору, колегія суддів вважає необґрунтованими. В анкеті-заяві відсутні відомості, яку саме картку отримала відповідачка, кредитний ліміт, тоді як Паспорт споживчого кредиту містить умови щодо кредитування кредитного продукту «Універсальна» або «Універсальна Голд». Зазначене позбавляє суд можливості встановити дійсні обставини справи, перевірити розрахунок заборгованості та дійти обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості цій частині.

За даними розділу 4 Паспорта споживчого кредиту процентна ставка за межами пільгового періоду відсотків річних - по картці Універсальна 43,2%, а по картці «Універсальна ГОЛД» - 42%. Однак, матеріали справи не містять інформації, яку саме картку отримала позичальниця. Крім того поняття пільгового періоду визначено Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна», які, як з`ясовано, не є частиною укладеного між сторонами договору( а.с.16-17).

Крім того, Паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що зазначена в ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 09 лютого 2018 року, а заявлені позивачем складові заборгованості нараховані за межами періоду чинності паспорта про умови кредитування, підписаної відповідачем.

У розділі 4 паспорта також зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Таким чином, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про можливі умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту.

За таких обставин, сам по собі факт підписання відповідачкою Паспорта споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані їй умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.

Відтак у суду були відсутні підстави стягувати з ОСОБА_1 прострочені проценти, передбачені паспортом споживчого кредиту.

Посилання апелянта на те, що доказом приєднання позичальниці до умов договору є факт використання нею кредитних коштів та часткове погашення заборгованості, не заслуговують на увагу, адже банком не доведено укладення кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми.

За приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, шо судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно підлягає залишенню без змін.

Зважаючи на результати перегляду справи судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала скаргу.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

В силу пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК Українине підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення,а заочне рішення Коломийського міськрайонного суду від 15 грудня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 11 лютого 2021 року