Справа № 464/4519/20
пр.№ 2/464/133/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2021 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

за участі: секретаря судового засідання Цуняк А.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , надання дозволу на зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 як такої, що втратила право користування вищевказаною квартирою. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що на підставі рішення виконкому Львівської міської ради від 17.12.1999 №665 позивачу видано охоронне свідоцтво № НОМЕР_1 від 18.12.1999 та ордер на вселення в квартиру АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі, окрім нього зареєстрована відповідач ОСОБА_3 , яка є його колишньою дружиною, хоча з серпня 2013 року в такій жодного разу не з`являлась. Остання з цивільним чоловіком з серпня 2013 року до жовтня 2015 року проживала у квартирі АДРЕСА_2 , частка в якій належить відповідачу на праві власності. Приблизно з жовтня 2015 року відповідач може проживати в Сполучених Штатах Америки. Таким чином, відповідач фактично зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , проте у такій не проживає сім років, житлово-комунальних послуг не сплачує, про що свідчать постанови про відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення відповідної заборгованості. Факт непроживання відповідача за адресою місця реєстрації підтверджується актами ЛКП «Під Зуброю». Позивач вказав, що на підставі рішення Сихівського районного суду м. Львові від 27.02.2015 спільного сина сторін ОСОБА_4 та сина відповідача від іншого шлюбу ОСОБА_5 знято з реєстрації за вищевказаною адресою. Згідно з відповіддю Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 31.01.2017 №2501-1912 інформація про бронювання житлової площі у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та видачі їй охоронного свідоцтва відсутня. У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрована в квартирі, але тривалий час в такій не проживає, просив визнати її такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог та відповіді на відзив (а.с. 105-110). Також зазначив, що перешкод у користування квартирою відповідачу не чинив, остання з серпня 2013 року до житла не навідувалась, жодних документів про усунення перешкод у користуванні квартирою не існує. Замінив серцевину одного із замків та ключ відповідачу передав через сина. Надані відповідачем квитанції про оплату житлово-комунальних послуг збігаються із сумами стягнень заборгованості з боржника ОСОБА_3 на виконання рішення Сихівського районного суду м.Львова. Відповідно до п. 17 Порядку ведення обліку громадян України, які проживають за межами України від 29.01.2020 №52 громадяни України приймаються на тимчасовий консульський облік строком на один рік. Зазначений строк може бути збільшений відповідно до строку дії дозволу іноземної держави на проживання, виданого особі, яка приймається на консульський облік, але не може перевищувати п`яти років. Відповідач ОСОБА_6 перебуває в США на постійній основі. Небажання останньої знятись з реєстрації за місцем проживання в Україні створює позивачу незручності, зокрема, у здійсненні ремонту, заміни замків, оформлення субсидії, надання сину житлової площі. Просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву (а.с. 66-69). Зокрема, на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 17.12.1999 позивачу на склад сім`ї з чотирьох осіб, а саме, ОСОБА_1 разом з членами сім`ї: дружиною ОСОБА_3 та двома дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , видано ордер №001571 на вселення в трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , де останні і оселились. На даний час квартира неприватизована та належить до державного житлового фонду. З 27.03.2001 відповідач зареєстрована у вищевказаній квартирі, однак, з поважних причин тимчасово не проживає у такій, оскільки офіційно працевлаштована за межами України через фізичне та психологічне насилля з боку позивача, що позбавило її права на постійне користування квартирою. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15.07.2015 у справі №464/3982/15-ц у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено, натомість задоволено зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зобов`язання не чинити перешкод у користування квартирою. Крім цього, таким рішенням виселено з квартири члена сім`ї ОСОБА_5 . Згодом, позивач знову звернувся з позовом про визнання відповідача ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою. Внаслідок тривалих конфліктних відносин, в ході яких позивач ОСОБА_1 постійно чинив перешкоди у користуванні вищевказаною квартирою сину ОСОБА_4 , останній позов визнав. Також у цій справі встановлено, що ОСОБА_3 з поважних причин не проживає у спірній квартирі, оскільки офіційно працевлаштована за межами України та її відсутність є тимчасовою. На думку відповідача такі дії ОСОБА_1 спрямовані на одноосібну реалізацію права на безоплатну приватизацію квартири, а відтак на позбавлення такого права ОСОБА_3 та інших членів сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Твердження позивача про відсутність наміру відповідача проживати у спірній квартирі та втрату до такої інтересу не відповідають дійсності. Окрім цього, попри тимчасове непроживання відповідача, остання бере участь в оплаті за надані комунальні послуги та має намір і надалі там проживати після повернення в Україну.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, показання свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності та перевіривши такі доказами, дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Встановлено, що 18.12.1999 виконавчим комітетом Львівської міської ради ОСОБА_1 видано охоронне свідоцтво АДРЕСА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат, житловою площею 36,0 кв.м (а.с. 4).

Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї №19 від 20.11.2019, виданою ЛКП «Під Зуброю», у квартирі АДРЕСА_1 , окрім позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована колишня дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .Квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 64,50 кв.м, житловою площею 36,0 кв.м, основний квартиронаймач якої ОСОБА_1 на підставі ордера №001571 від 29.12.1999. Вищевказана квартира неприватизована та належить Львівській міській раді (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_2 від 16.03.2001, виданого 16.03.2001 Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради, ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2 (а.с.15).

Відповідно до актів ЛКП «Під Зуброю» від 23.12.2014, 21.05.2019, 26.11.2019, 02.06.2020, відповідач ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 не проживає протягом тривалого часу. ОСОБА_3 на момент перевірки паспортного режиму була відсутня за адресою: АДРЕСА_4 , і за свідченнями мешканців будинку в квартирі не проживає. (а.с. 10-13).

Як видно з відповіді Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 31.05.2017 №2501-1912 інформація щодо бронювання житлової площі в квартирі АДРЕСА_5 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та видачі їм охоронного свідоцтва відсутня (а.с. 17).

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 дав показання про те, що у 2013 році в сім`ї сторін почались непорозуміння та в подальшому відбулось розлучення. Вказав, що одного разу в будинку на АДРЕСА_6 зустрів ОСОБА_3 з іншим чоловіком, з яким вона проживала з серпня 2013 приблизно протягом двох років. У вищевказаний період позивача за адресою місця проживання відповідача ОСОБА_1 не бачив. Зі слів відповідача та її брата свідку відомо, що ОСОБА_8 проживала в квартирі АДРЕСА_2 у цивільному шлюбі.

Свідок ОСОБА_7 дав показання про те, що відповідач ОСОБА_3 проживала за адресою: АДРЕСА_7 з липня-серпня 2013 року протягом двох років. У вищевказаній квартирі мешкала з чоловіком на ім`я ОСОБА_9 , а також своїм рідним братом, його дружиною та дітьми. У такій квартирі ОСОБА_3 має частку у власності. Після конфлікту з братом ОСОБА_3 та її цивільний чоловік припинили проживати за вищевказаною адресою. Позивача за місцем проживання відповідача не бачив.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 71 Житлового кодексу при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно з ст. 72 Житлового кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 Житлового кодексу дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Так, при розгляді вказаної справи суд застосовує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №342/180/17. Зокрема, в такому судовому рішення зазначено, що застосування статей 71, 72 Житлового кодексу полягає в тому, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись право (намір) ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 Житлового кодексу).

Відповідно до довідки компанії «Україна Експрес» від 19.10.2020 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час працює у вищевказаній компанії та займає посаду менеджера з експорту та імпорту (країна США, 78 МакКолоуг Драйв Нью Кастле, ДЕ 19720) (а.с. 74).

Таким чином, відповідач не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з причин, пов`язаних із працевлаштуванням закордоном, що відповідно до положень чинного законодавства України є поважною причиною.

Судом також повинен взяти до уваги наявність між сторонами тривалого спору щодо користування квартирою на АДРЕСА_4 . Так, зокрема, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 15.05.2015, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29.10.2015 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.12.2015, у задоволенні позову в частині визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою відмовлено. При цьому, встановлено, що сторони перебувають у неприязних (конфліктних) відносинах і між ними тривалий час існує спір щодо права на користування вказаною квартирою. Таким судовим рішення задоволено зустрічний позов ОСОБА_3 та зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод користуватися квартирою АДРЕСА_1 .

Окрім цього, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19.02.2018 у справі №464/7923/16-ц, яке набрало законної сили, встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з поважних причин не проживає у спірній квартирі, оскільки офіційно працевлаштована за межами України та її відсутність є тимчасовою, а відтак у задоволенні позовної вимоги щодо визнання її такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 відмовлено.

Наявність на праві спільної сумісної власності частки у квартирі АДРЕСА_2 не є підставою для позбавлення ОСОБА_3 права на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Покликання позивача на ті обставини, що відповідач не сплачувала комунальних послуг не можуть бути підставою для зняття їх з реєстрації, оскільки останній не позбавлений права вимагати розподілу особових рахунків та можливості здійснювати окремо сплату комунальних послуг.

Враховуючи наведене, відповідач ОСОБА_3 з поважних причин не проживає у спірній квартирі, оскільки офіційно працевлаштована за межами України, а відтак позовна вимога щодо визнання особи такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 не може бути судом задоволена.

Порядок зняття з реєстраційного обліку визначений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», статтею 7 якого передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється (серед іншого) на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи те, що правовим наслідком визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є зняття такої з реєстрації місця проживання, а у задоволенні відповідної позовної вимоги відмовлено, позов в частині зняття з реєстрації ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 також не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 71, 72 Житлового кодексу, статтями 2, 81, 141, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний судове рішення складено 11.02.2021.

Головуючий Дулебко Н.І.