Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3035/21
Провадження 2/711/1884/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі головуючого судді - Кондрацької Н.М.

при секретарі - Мелещенко О.В.,

захисників адвокатів Хомякової Л.В., Осадчого В.А.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Хомякова Леся Василівна, до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_2 - адвокат Хомякова Л.В. звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила визнати автомобіль Renault Kangoo, 2005 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна стягнути з ОСОБА_1 на її користь Ѕ частку вартості автомобіля в рахунок компенсації, яка становить 50555,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 12.03.1994 між сторонами був зареєстрований шлюб, який рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.02.2020 розірваний. Під час перебування в шлюбі, за спільні грошові кошти, ними було куплено автомобіль марки - Renault, модель Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шассі НОМЕР_2 , колір - білий, який зареєстровано на відповідача. 09.01.2020 сторони спільно провели експертну оцінку даного автомобіля, відповідно до якої вартість автомобіля складала 90670,00 грн.. 24.01.2020 відповідач самовільно провів відчуження вказаного автомобіля, без повідомлення та згоди співвласниці (дружини) - ОСОБА_2 .. Грошову компенсацію в розмірі Ѕ частки його вартості не сплатив. 13.02.2020 вищевказаний автомобіль, ще раз переоформлено на іншу особу. 19.01.2021 відповідач знову став власником автомобіля - Renault Kangoo, номер Vin-код № НОМЕР_2 , 2005 року випуску. Vin-код відчуженого (перереєстрованого) та повторно зареєстрованого транспортного засобу той самий, що й автомобіля який був придбаний в шлюбі, що вказує на дії відповідача спрямовані не ділити та не сплачувати дійсну ринкову вартість 1/2 частки автомобіля позивачу, як співвласнику майна. Згоди, щодо добровільного поділу спільного майна, сторони не досягли, сумісне користування спільним майном не можливе, тому вважає, що його поділ необхідно проводити з виплатою Ѕ частини компенсації дійсної ринкової вартості майна та припиненням спільної сумісної власності.

Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2021, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Н.М. визначена для розгляду судової справи № 711/3035/21.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.05.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків поданої позовної заяви, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.07.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Хомякова Л.В. позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові. Додатково пояснила, що відповідач весь час користувався автомобілем, тому у позивачки не було навіть думок про те, що він міг бути відчужений на користь третіх осіб. Про продаж автомобіля вона дізналась в процесі розгляду цивільної справи про поділ майна подружжя. Дозвіл на його відчуження вона не давала, кошти, отримані внаслідок укладеної відповідачем угоди про розпорядження спільним майном, не отримувала.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Осадчий В.А. проти задоволення позову заперечували з підстав необґрунтованості та недоведеності заявлених позовних вимог. Представник відповідача пояснив, що позивака була обізнана про продаж автомобіля, оскільки на той час сторони проживало разом та ними спільно проводилась експертна оцінку його вартості з метою подальшого прийняття господарських рішень. Відповідач додатково пояснив, що на момент продажу автомобіль перебував у поганому технічному стані та на його ремонт необхідні були значні кошти. Рішення про продаж автомобіля приймалося спільно з позивачкою, сума за яку його відчужено також була погоджена з нею, кошти від його реалізації приніс додому. Після продажу автомобіля користувався іншим транспортним засобом, а через деякий час до нього звернувся новий власник автомобіля та запропонував йому викупити назад автомобіль, на що він погодився.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, в межах заявлених вимог, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, надані сторонами, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності приходить до таких висновків.

Як визначено статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

За змістом статті 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 12.03.1994 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 27.02.2020 рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Під час шлюбу сторони придбали автомобіль марки «Renault Kangoo», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знакНОМЕР_1 , який за спільною домовленістю був зареєстрований на ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 14.08.2013.

Також з позовної заяви та пояснень представника позивача слідує, що 09.01.2020 сторонами спільно проведено експертну оцінку даного автомобіля та встановлено його ринкову вартість, яка станом на 09.01.2020 складає 90670,00 грн..

24.01.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «Центр комісійної торгівлі» укладено договір комісії № 01400, відповідно до якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу автомобіля марки «Renault Kangoo», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 , за ціною узгодженою сторонами в сумі 30000 грн..

З відповіді Територіального сервісного центра МВС №7141 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Черкаській області № 31/23/41-613 від 27.04.2021 вбачається, що легковий автомобіль «Renault Kangoo», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який був зареєстрований 14.08.2013 за ОСОБА_1 , 24.01.2020 перереєстровано на нового власника. Також 13.02.2020 перереєстрованого на нового власника та 19.01.2021 знову зареєстровано на ОСОБА_1 .

Як стверджує представник позивача, позивач ОСОБА_2 згоду на відчуження спільного автомобіля не давала, грошову компенсацію в розмірі Ѕ частини дійсної вартості автомобіля від відповідача не отримала, що є порушенням її прав та законних інтересів.

Обґрунтовуючи розмір компенсації, позивач посилалась на проведений 27.05.2021 суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_3 аналіз ринку колісних транспортних засобів та розрахунок ймовірної ринкової вартості транспортного засобу, викладеного в Консультації №446/21, де визначено ринкову ціну автомобіля марки автомобіль «Renault Kangoo», 2005 року випуску, об`єм двигуна 1401 см3, тип - пасажирський, яка становить 101110,00 грн..

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

При цьому, суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Суд також звертає увагу, що відповідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалася на те, що згоду на відчуження автомобіля вона не надавала, проте, всупереч положенням ст. 12, 81 ЦПК України, жодного належного і допустимого доказу на підтвердження даного факту не надала. В матеріалах справи міститься лист сервісного центру від 02.11.2021 №31/23/41-1535, згідно якого документи, які стали підставою для перереєстрації транспортного засобу «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , неможливо надати у зв`язку з їх знищенням в установленому законом порядку з огляду на закінчення терміну їх зберігання. Разом з тим, відсутність таких документів не може бути автоматичним доказом того, що позивачка таку згоду не надавала, а у разі заперечення такого факту, саме позивач має надати докази на підтвердження своїх вимог.

Зі змісту позовної заяви та наданих пояснень представника позивача, судом встановлено, що 09.01.2020 сторонами було спільно проведено оцінку ринкової вартості транспортного засобу. Як вбачається з даного висновку, замовником оцінки був ОСОБА_1 , мета оцінки - визначення ринкової вартості об`єкта оцінки з метою прийняття господарських рішень. Таким чином, наведене може свідчити про те, що позивачу було відомо про намір відповідача відчужити спільний автомобіль.

Крім того, позивачем не доведено, що автомобіль було відчужено після припинення ведення спільного господарства подружжя, а також те, що отримані відповідачем кошти були використані не в інтересах сім`ї та не на її потреби, а 1/2 частина отриманих від продажу автомобіля коштів не була передана їй відповідачем.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Згідно із ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, які поніс позивач, не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 11-13, 81, 141, 265, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 60, 65, 69, 70 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Хомякова Леся Василівна до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 04.12.2021.

Головуючий: Н. М. Кондрацька