Дата документу 11.02.2021
Справа № 937/6912/20
Провадження № 2/937/480/21
11 лютого 2021 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Урупи І.В.
секретаря судового засідання Литвиненко В.Є.,
учасники справи:
позивачка ОСОБА_1 ,
представника позивачки адвоката Каталіна В.В.,
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,
Позивачка та її представник адвокат Каталін В.В. в судове засідання не з`явилися, від них надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти вирішення справи у заочному порядку.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Судова повістка про виклик до суду надсилалася йому за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання та повернулася до суду за відсутністю за адресою місця проживання. Іншої адреси відповідач суду не повідомляв.
Відповідно до ст.128 ч. 7. ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст.128 ч. 8 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Крім того, відповідач в судове засідання викликався в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Ухвалою суду від 15 жовтня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, позивачці п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив та відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.
Ухвалою суду від 18 листопада 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
30.06.1983 на підставі рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради народних депутатів №287/6 від 10.06.1983 між Виконкомом Мелітопольської міськради народних депутатів та ОСОБА_1 був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, який було посвідчено державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лісовою Н.В., р.№ 1-5248, та зареєстровано в Мелітопольському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 06.08.1983 року, р.№ 7393. /а.с. 9-10/
На підставі зазначеного договору, позивачці була виділена земельна ділянка площею 600 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 та видане планувальне завдання, що підтверджується копією вищезазначеного договору, копією довідки виданої відділом комунальної власності та копією планувального завдання./а.с. 11, 12/
На виділеній позивачці земельній ділянці площею 600 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 , було побудовано житловий будинок, у зв`яжу з чим у період з 1984 по 1988 роки купувалися будівельні матеріали, що підтверджується копіями накладних, квитанцій та чеків. /а.с.13-17/
З виготовленого на ім`я ОСОБА_1 . 01.11.2008 Мелітопольським КП «ММБТІ» технічного паспорту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що проведено водогін у 1985 році, житловий будинок, прибудова, службова прибудова, убиральня, огорожа ворота побудовані у 1995 році, яму вигрібну у 2000 році. /а.с. 18-24/
09 січня 2009 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 03, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 , виданим 09.01.2009. /а.с.25/
Рішенням Мелітопольської міської ради №46/5 від 11.03.2010 було погоджене прийняття в експлуатацію інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізької області об`єктів, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, серед яких значиться домоволодіння по АДРЕСА_1 (замовником) забудовником якого є ОСОБА_1 /а.с. 26/

23.03.2010 позивачці інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізької області видано Сертифікат відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам, реєстраційний №ЗП 000219, згідно якого житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 відповідає державним стандартам, будівельним нормам та правилам. /а.с. 27/.

27.03.2010 Виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якого 87,2 кв.м., житлова площа -53,7 кв.м., яке 27.03.2010 було зареєстровано Комунальним підприємством «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», р№ 30046392, що підтверджується копією свідоцтва на нерухоме майно Серії НОМЕР_2 та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25704859 від 27.03.2010. /а.с. 28,29/

06.09.2010 на підставі рішення Мелітопольської міської ради №1/15 від 18.06.2010р., ОСОБА_1 приватизовано земельну ділянку, в наслідок чого їй було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0653га., цільовим призначенням «Для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка)», кадастровий номер :02:036:0183, що підтверджується копією Державного акту Серія ЯИ №305206 та копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № 223390829 від 10.09.2000 ./а.с. 30,31/

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09.04.2020 шлюб між сторонами було розірвано. /а.с. 39-40/

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За змістом частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч. 3 статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України, в редакції, що діяла в період набуття спірного майна, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У постанові від 10.09.2018 року по справі № 428/12307/16-ц, провадження № 61-27129св18, Верховний Суд, зазначив, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

В своїй постанові у справі № 626/4/17 від 12 серпня 2020 року Верховний суд зазначив, що відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року зроблений в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409св18), від 12 листопада 2018 року в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61-27342св18) і від 12 червня 2019 року в справі № 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18).

Враховуючи наведене, виходячи з того, що житловий будинок зареєстровано позивачкою під час шлюбу з відповідачем у 2010 році, але його будівництво виконане нею до укладання шлюбу з відповідачем у період з 1983 року по 1995 рік повністю за рахунок власних кошти позивачки, а земельна ділянка приватизована нею в 2010 році, тобто до 08 лютого 2011 в період, коли така земельна ділянка відповідно до закону належить до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду, є підстави для визнання домоволодіння та земельної ділянки площею 0,0653га., з цільовим призначенням «Для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка)», кадастровий номер :02:036:0183, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом права особистої приватної власності позивачки.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, 328,331 ЦК України, ст. 57 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити.

Визнати домоволодіння та земельну ділянку площею 0,0653га. з цільовим призначенням «Для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка)», кадастровий номер :02:036:0183, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права особистої приватної власності ОСОБА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Мелітопольським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складене 11.02.2021.

Суддя: