Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1774/20
Провадження №: 2/332/493/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді: Марченко Н.В.

при секретарі: Косаренко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач ОСОБА_1 є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору міни від 04.05.2016 року, зареєстрованому у реєстрі за №130, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І.. У даній квартирі з 12.05.2016 року зареєстрована невістка позивача - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі своїм сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 19.04.2017 року ОСОБА_2 вивезла все своє майно та майно свого сина ОСОБА_3 . В подальшому відповідачі виїхали проживати до Польщі де залишалися мешкати по теперішній час. Таким чином , без поважних причин не проживає в квартирі понад 3 роки. Реєстрація відповідачів в квартирі перешкоджає позивачу у користуванні майном та призводить до того, що вона має сплачувати додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги за зареєстрованих, але не проживаючих фактичних осіб.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Позивачка суду пояснила, що відповідачі по справі не проживають у спірній квартирі з літа 2017 року, їх особисті речі в квартирі відсутні, плату за комунальні послуги не сплачують, вона не чинила жодних перешкод відповідачам у користуванні квартирою до теперішнього часу. Виїхали вони самі, її син ОСОБА_4 , чоловік ОСОБА_5 та батько ОСОБА_3 , був проти того, щоб вони виїзжали. Коли невістка виїзжала, то забрала собі усе спільно нажите майно, про що вона звенулась з заявою до поліції. Відповідачі мешкали спочатку на вул. Каховській в м.Запоріжжя, потім ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 виїхали до Польщі. Також позивачка зазначила, что ОСОБА_3 , її онук, має право на 1/3 частку у квартирі АДРЕСА_2 , оскільки цю частину йому подарував його батько ОСОБА_6 у 2014 році. Таким чином ОСОБА_3 має своє житло, але не хоче там реєструватись і проживати. Також позивачка пояснила, що про непроживання відповідачів у квартирі складались акти та підписувались сусідами. Невістка - ОСОБА_2 погрожувала, що любими шляхами забере в неї квартиру.

Представник відповідачів, адвокат Мухіна Л.С. в судовому засіданні пояснила, що вважає, що ОСОБА_2 виїхала з квартири в 2017 році в результаті сварки з її чоловіком. Потім не бажала там проживати із за поганих стосунків як з позивачкою та із її чоловіком ОСОБА_7 . Те, що відповідачі знаходяться в Польщі є поважною причиною їх непроживання у квартирі. Вселитись у цю квартиру з 2017 року вони не намагались.

Третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради у судове засідання не з`явились, заяв та клопотань до суду не надходило.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача, з 2016 року у зазначеній квартирі зареєстровані та мешкали ОСОБА_2 , яка є невісткою ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 син невістки. В квітні 2017 року ОСОБА_2 вивезла все своє майно та майно свого сина ОСОБА_3 . В подальшому відповідачі виїхали проживати до Польщі де залишалися мешкати по теперішній час. Вона брала участь у складанні та підписанні актів про непроживання в квартирі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Акти складались в 2017 , 2019 та 2020 роках. При складанні актів вони за ходили в квартиру 55 б. АДРЕСА_3 . В цій квартирі після виїзду невістки почала мешкати позивачка. Вона мешкає в одній кімнаті. В іншій раніше жила невістка з сином. Вони бачили що одна з кімнат пустує. Речей ні дитини -підлітка, ні ОСОБА_2 не було . Крім того з 2017 року вона перестала бачити відповідачів за даною адресою, а тому вважає, що їх в квартирі з 2017 року не має.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача. У квартирі раніше мешкали ОСОБА_2 , яка є невісткою ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 син невістки. З 2017 року вони перестали проживати в квартирі ,та там почала жити ОСОБА_10 . Вона брала участь у складанні та підписанні актів про непроживання в квартирі ОСОБА_11 та ОСОБА_3 . Акти складались в 2017 , 2019 та 2020 роках. При складанні актів вони за ходили в квартиру АДРЕСА_1 . Оглядали квартиру та кімнату, де раніше жила ОСОБА_2 .. ЇЇ речей , а також речей її дитини в квартирі не було.

Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, встановивши факти та відповідні правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору міни від 04.05.2016 року, зареєстрованому у реєстрі за №130, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І. (а.с.10-15), технічним паспортом (а.с. 16-18), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 19-20). У відповідності до інформації наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради на запит суду від 24.07.2020 року ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 з 12.05.2016 року по теперішній час (а.с.36), ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 з 12.05.2016 року по теперішній час (а.с.37). Відповідно до актів обстеження квартири (будинку) від 18.07.2017, 23.02.2019, 16.07.2020, підписаного сусідами ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , вбачається, що відповідачі по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не проживають в квартирі АДРЕСА_1 з 2017 року (а.с.29,30,31,32).

У своїх поясненнях, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_8 підтвердили, що в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстрована та проживала ОСОБА_2 , разом зі своїм сином ОСОБА_3 .. Приблизно в влітку 2017 року вона разом зі своїм сином виїхала з вказаної квартири. За останні три роки ні ОСОБА_2 ні її сина ОСОБА_3 вони не бачили. Три рази в 2017, 2019 та 2020 роках за їх участі складались акти про непроживання в квартирі відповідачів по справі.

У відповідності до висновку за результатами перевірки матеріалів ЄО № 5595 від 20.04.2017 року вбачається, що 19.04.2017 року о 09-25 годині до Заводського ДВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення на лінію "102" , про те, що по АДРЕСА_4 конфлікт з невісткою . В ході проведення перевірки встановлено, що невістка ОСОБА_1 . ОСОБА_2 18.04.2017 року знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 вивезла майно , яке придбано за час спільного проживання з її сином ОСОБА_14 .. ОСОБА_1 пояснила, що в поліцію вона звернулася з метою фіксації даного факту , так як в подальшому збирається звернутися до суду щодо вивезених речей. (а.с.26)

Суду не надано доказів того, що відповідачів примусово заставили виїхати з квартири, навпаки позивачка при виселенні з квартири ОСОБА_2 викликала поліцію, оскільки ОСОБА_2 вивезла з квартири всі речі , що були придбані в період шлюбу, без визначення в судовому порядку частки в спільному майні подружжя. Також суду не надано доказів того, що відповідачам будь-хто заважав користуватись квартирою, або повернутись до проживання у цій квартирі. Крім того, судом встновлено, що з 2017 року відповідачі комунальні послуги не сплачуть. Ніяких витрат на утримання квартири не несуть. За останні три роки в квартирою не цікавляться, вселитись до неї не намагались.

Також суду надано документи, що підтверждують наявність у ОСОБА_3 права власності на інше житло, а саме, 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 . (а.с.162-164)

Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом не встановлено поважності причин непроживання відповідачів в квартірі за адресою: АДРЕСА_4 понад три роки. Права власності у відповідачів на цю квартиру немає. Тому суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог та визнання ОСОБА_2 ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у цій квартирі.

У добровільному порядку з реєстраційного обліку відповідачі не знімаються. Даний факт суттєво порушує право власності позивача , що створює перешкоди в користуванні власністю, яка несе додаткові витрати по його утриманню, оскільки плата за користування житлом нараховується виходячи з кількості зареєстрованих осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Оскільки відповідачі знаходяться на реєстраційному обліку за місцем проживання в квартирі позивача, тому вона не може реалізувати своє право і розпорядитися майном так, як цього бажає, та повинна нести додаткові витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги, отже за таких підстав ,суд вважає, що право позивача щодо володіння спірною квартирою порушується відповідачами, в квартирі вони не проживають без поважних причин понад три роки в результаті чого втратили право користування цією квартирою, а тому підлягають зняттю їх з реєстраційного обліку Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

Керуючись ст.ст. 259,263-265,268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та примусово зняти їх з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі.

Зобов`язати Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради зняти з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1 відповідачів ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Повний текст рішення виготовлено 12.02.2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Суддя Н.В. Марченко