РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 року Провадження №2-о/425/158/21

Справа № 425/2265/21

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар судових засідань: Чикунова Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне Управління Пенсійного фонду України в Луганській області про встановлення факту проживання однією сім`єю та факту перебування на утриманні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської із заявою, де заінтересованою особою вказала: Головне Управління Пенсійного фонду України в Луганській області, про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по день його смерті уродженця м. Стаханов Луганської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Первомайську Луганської області, Україна.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 06 серпня 2021 року, суд відкрив провадження у справі та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області надати до суду інформацію про пенсію, отримані ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року. А Головне управління Державної податкової служби України у Луганській області, суд зобов`язав надати інформацію про доходи отримані ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 вересня 2021 року, у зв`язку із не виконанням вимог ухвали суду, суд повторно зобов`язав Головне управління Державної податкової служби України у Луганській області надати до Рубіжанського міського суду Луганської області інформацію про доходи отримані ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року. А також зобов`язав Державну прикордонну службу України надати до Рубіжанського міського суду Луганської області відомості про перетин державного кордону України та пунктів виїду/в`їзду на тимчасово окуповані території України (включно і з територіями Луганської та Донецької областей) ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки України) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України) з 01.01.2018 року.

Суд отримав запитувану ним інформацію, і оскільки заявниця та заінтересована особа просили розглянути справу без їх участі та їх представників, 07 грудня 2021 року суд розглядав справу без їх участі, і на підставі частини 2 статті 247 ЦПК України, без фіксування судового засідання звукозаписувальним засобом.

Позиції учасників справи.

Позиція заявниці. Вона була дружиною ОСОБА_2 , який був пенсіонером та отримував пенсію. ІНФОРМАЦІЯ_6 її чоловік помер. На момент смерті чоловіка, вони були зареєстровані та проживали за однією адресою в місті Первомайськ Луганської області. Під час сумісного проживання, вона перебувала на утриманні свого чоловіка, оскільки свого доходу не мала та пенсію не отримувала, так як пенсійного віку не досягла, фактичним утримання їх сім`ї займався покійний чоловік заявниці. Саме пенсія її чоловіка була основним та постійним засобом існування сім`ї. І так як, вона втратила єдине джерело існування з грудня 2018 року, просить встановити факт її спільного проживання з померлим чоловіком та факт перебування її на утриманні чоловіка. Метою її звернення до суду є отримання пенсії в зв`язку з втратою годувальника.

Позиція заінтересованої особи. Заявниця та її покійний чоловік, були зареєстровані за однією адресою в місті Первомайську, але згідно з наданим заявницею актом про фактичне місце проживання з померлим на день його смерті, фактично вони проживали за іншою адресою, яка не збігається з даними внесеними у паспорт. Крім того, згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 фактично проживав /перебував за адресою: АДРЕСА_1 , а даних про те, що за вказаною адресою разом з ним проживала і заявниця, не надано. Більш того, заявниця фактично проживала/перебувала за вказаною адресою тільки з 16.08.2021 року. Отже подружжя проживало за різними адресами в межах різних адміністративно-територіальних одиниць у містах Первомайськ (дружина) та Сєвєродонецьк (чоловік). Також заявницею не надано доказів того, що померлий чоловік дійсно надавав матеріальну допомогу заявниці і така допомога була постійним та основним джерелом засобів для існування заявниці. На момент смерті чоловіка, заявниця не досягла пенсійного віку, не була особою з інвалідністю та не була не працездатною, тому вона не відносилась до кола осіб, які за законом мають право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника. Тому, вимоги заявниці не підлягають задоволенню.

Оцінка судом обставин у справі.

На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), 15 листопада 1985 року уклали шлюб (а.с. 14).

Відповідно до даних внесених до паспортів громадянина України, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.3-5,11-13).

Відповідно до довідки від 10 грудня 2014 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_2 зареєстрував своє фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 50). А ОСОБА_1 , відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєструвала своє місце проживання за вказаною вище адресою лише 16.08.2021 року (а.с.49).

Однак, як вбачається з наданої Державною прикордонною службою України інформації, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у період з лютого по 15 грудня 2018 року, неодноразово перетинали державний кордон в пункті пропуску Майорське (Зайцево), але дати їх перетину співпадають, що свідчить і про те, що перетин кордону вони здійснювали разом (а.с. 66).

16 грудня 2018 року, відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 помер у віці 58 років в місті Первомайськ Луганської області (а.с. 15).

Згідно з даними Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, ОСОБА_2 перебував на обліку в Управлінні ПФУ м. Сєвєродонецька Луганської області і отримував пенсію за віком в розмірі 8213 гривень 83 копійки до 31.12.2018 року (а.с. 25,47,48).

А ОСОБА_1 у період з січня по грудень 2018 року будь-яких доходів не отримувала взагалі та на обліку у Пенсійному фонді, як отримувач пенсії, не перебувала (а.с. 24,57,65).

І оскільки, як вказує заявниця пенсія її померлого чоловіка, була для неї єдиним та постійним засобом існування, а відтак слугувала заявниці основоположним і систематичним джерелом грошової допомоги зі сторони чоловіка, який за життя виконував свій обов`язок по утриманню дружини, заявниця звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та факту перебування на утриманні, оскільки не має іншої можливості довести спільне проживання разом з чоловіком до момент його смерті та факту її перебування на його утриманні (а.с.1-2).

З огляду на встановлені судом обставини у їх сукупності, суд не має жодних сумнівів у тому, що ОСОБА_1 дійсно спільно проживала зі своїм чоловіком - ОСОБА_2 по день смерті останнього, ІНФОРМАЦІЯ_3 , хоча адреси їх спільного місця проживання вони змінювали.

Спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , до 16 грудня 2018 року підтверджується актом про фактичне проживання з померлою особою на день його смерті (а.с.26).

І тут суд врахував, що місто місті Первомайськ, згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території якого органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. А на підставі статей 1 та 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року №2268-VIII та Указу президента України №32/2019 від 07 лютого 2019 року «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» - місто Первомайськ, вважається тимчасово окупованою територією України.

І фактично, що є загальновідомими обставинами, нині, знаходження на території міста Первомайськ небезпечно як для здоров`я, так і для життя будь-якого громадянина України, а право на свободу та особисту недоторканість не забезпечуються державою Україна на території цього міста, що підтверджується Постановою Верховної Ради України від 21 травня 2015 року №462 «Про Заяву Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод"».

А це, об`єктивно свідчить про те, що на території міста Первомайськ, нині, жодний орган державної влади України.

Проте суд оцінює і сприймає надані йому докази у вигляді наданого заявницею акту як допустимий доказ, виходячи з наступного.

Як відзначив Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні від 10 травня 2001 року (справа Кіпр проти Туреччині), зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих де-факто органів та інститутів окупаційної влади далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (п.96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (п.92).

А в рішенні від 23 лютого 2016 року (справа Мозер проти Республіки Молдова та Росії), Європейський Суд з прав людини вказав на те, що першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (п.142).

Тому з огляду на обставини цієї справи та зобов`язання України, як однієї з Договірних Сторін Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, поважати права людини, суд не бачить підстав аби не враховувати впроваджений Європейським судом з прав людини підхід.

А тому, акт про фактичне проживання, який хоча і складений та заповнений на території, що тимчасово окупованана, суд вважає таким, що містить достатні відомості про спільне місце проживання заявниці та її чоловіка на момент його смерті, що підтверджується їх сусідами, на певну дату (а.с.26).

Оцінка суду щодо фактів.

Щодо факту спільного проживання.

Відповідно до положень частини першої статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується вільний вибір місця проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з положеннями статті 29 та 310 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є квартира у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово; фізична особа має право вільно обирати собі місце проживання та змінювати його, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

При цьому суд враховує і положення статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зокрема положення про те, що місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; а місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

І, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає за можливе встановити той факт, що заявниця дійсно спільно проживала разом із ОСОБА_2 по день його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), за адресою: АДРЕСА_3 .

Щодо факту перебування на утриманні чоловіка.

Положення частини 1 статті 46 Конституції України гарантують кожному громадянину України право на соціальний захист, що включає і право на забезпечення їх у старості у разі втрати годувальника.

А згідно з частиною 1 статті 36 Закону України від 09.07.2003 N 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, ... . Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Разом з цим, суд враховує, що відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже суд може розглянути питання щодо встановлення факту перебування заявниці на утриманні її померлого чоловіка, оскільки від цього може залежити виникнення її права на забезпечення у старості.

Але суд одразу відзначає, що при встановленні факту перебування людини на утриманні у порядку окремого провадження, суд не встановлює і не може встановити наявність або відсутність у такої людини підстав для призначення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника. Оскільки умови для цього встановлюються органом пенсійного фонду України.

Встановлені судом обставини, у їх сукупності, підтверджують те, що за життя свого померлого чоловіка, заявниця була на повному його утриманні, отримувала від нього допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, оскільки свого власного доходу вона не мала взагалі, а її чоловік отримував пенсію. Тут суд виходить із того, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі, а за положеннями частини 4 статті 70 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї; і згідно з частиною 2 статті 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є і пенсія, що одержується одним із подружжя. І суду не надано будь-яких доказів того, що чоловік заявниці порушував вказані норми закону. Отже суд виходить із того, що померлий чоловік заявниці і мав можливість утримувати заявницю, і дійсно здійснював її утримання.

При цьому, вирішуючи питання про наявність утриманства, суд застосовує ознаку "утриманства", визначену Конституційним Судом України в рішенні від 03 червня 1999 року №5-рп/99. Зокрема те, що визначальною ознакою поняття "утриманство" має бути наявність такого фактичного рівня забезпеченості громадянина, який відповідно до частини 3 статті 46 Конституції України є нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму.

І враховуючи те, що заявниця не отримувала доходу зовсім, суд погоджується із тим, що заявниця перебувала в умовах потреби "утриманства" і була на повному утриманні її чоловіка, яке було для заявниці джерелом засобів до її існування.

Враховуючи наведене, заява ОСОБА_1 про встановлення фактів спільного проживання з чоловіком та перебування на утриманні померлого чоловіка підлягає задоволенню.

Отже, керуючись статтями 2,10,19,23,34,76-113,182-183,258-259,263-265,268,272-273,293-294,315, 319,351,355, Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне Управління Пенсійного фонду України в Луганській області про встановлення факту проживання однією сім`єю та факту перебування на утриманні, задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Встановити факт перебування ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня складання цього рішення.

Суддя Д.С. Коваленко