П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області в особі Головного управління Національної поліції в Київській області, Прокуратури Київської області, Головного Управління Державної Казначейської служби України у Київській області, Міністерства юстиції України про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 15.09.2018 року слідчим органу досудового розслідування ГУ НП в Київській області за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, було відкрито кримінальне провадження № 0001851. Внаслідок неналежного розслідування кримінального провадження та неефективного здійснення органами прокуратури контролю за досудовим розслідуванням були порушені права позивача як потерпілого та завдано матеріальної шкоди у розмірі 294400 грн., яку він просить стягнути з держави України.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

07.10.2021 року відповідач (Прокуратура Київської області) направив відзив на апеляційну скаргу вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

09.10.2021 року відповідач (Головне Управління Державної Казначейської служби України у Київській області) направив відзив на апеляційну скаргу вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

18 жовтня 2021 року до Київського апеляційного суду відповідач (Головне національне управління поліції) направив відзив на апеляційну скаргу вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У даній справі апелянт по суті обґрунтовує свою апеляційну скаргу тими ж доводами та аргументами, якими він обґрунтовував й позовну заяву.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Як зазначав суд першої інстанції, ОСОБА_1 , звернувся до суду із вимогою про стягнення на його користь з Держави України 294400 грн. в якості відшкодування майнової шкоди, завданому йому як потерпілому по кримінальному провадженню № 0001851 внаслідок незаконної бездіяльності Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області та прокуратури Київської області під час досудового розслідування.

Предметом доказування у даній справі заявлена неправомірна бездіяльність посадових осіб Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області, Прокуратури Київської області при здійсненні досудового розслідування, факт нанесення такою неправомірною бездіяльністю відповідачів матеріальної шкоди позивачу у розмірі 294400 грн., наявність причинно-наслідкового зв`язку між нанесеною шкодою та бездіяльністю відповідачів, оскільки підставами відповідальності за шкоду, заподіяну незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури є шкода, незаконні дії, причинний зв`язок між незаконними діями та шкодою.

З матеріалів справи вбачається, що досудове розслідування кримінального провадження № 0001851 від 15.09.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, триває. При цьому належних доказів допущеної бездіяльності при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні з боку посадових осіб Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області та Прокуратури Київської області матеріали справи не містять.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

В силу приписів ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що до спірних правовідносин не може бути застосовано Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки, як зазначав позивач, шкода була йому завдана не внаслідок обставин, визначених цим Законом.

Також колегія суддів апеляційного погоджується із твердженням суду першої інстанції, стосовно того, що до спірних правовідносин не застосовуються положення ч. 1 ст. 1176 ЦК України, оскільки підставами відшкодування шкоди за ч. 1 ст. 1176 Цивільного кодексу України є завдання шкоди фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Суть позиції позивача полягає в тому, що за той час, коли, як він вважає, слідство та прокуратура, безпідставно не оголосили фігуранту по справі ОСОБА_2 , підозру у вчиненні злочину та не звернулися до суду з поданням про обрання йому запобіжного заходу, останній виїхав з України, відтак можливість стягнення з нього шкоди втрачена. За таких умов шкода від злочину, завдана позивачу за його твердженнями саме ОСОБА_2 , має бути відшкодована державою.

Наведена позиція позивача з точки зору суду є безпідставною.

У відповідності до положень ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За загальним правилом, встановленим ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як зазначає сам позивач, заявлена ним до відшкодування шкода, яку він обраховує як вартість втраченого майна, була завдана йому протиправним діянням відносно нього. За таких умов відшкодування такої шкоди має здійснювати особа, яка вчинила таке діяння. Хоча чинним законодавством й передбачені випадки, коли обов`язок такого відшкодування може бути покладений на інших осіб, в тому числі й на державу, в даному випадку такі підстави для цього відсутні, про що було зазначено вище.

Апеляційний суд зважає на те, що в ході розгляду справи було встановлено, що обвинувальний акт по звинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення було вже скеровано до розгляду Ірпінського міського суду Київської області. При цьому до обсягу звинувачення ОСОБА_3 було включено і епізод стосовно заволодіння коштами позивача. За таких умов, у разі підтвердження вказаного звинувачення, позивач володітиме правом вимоги до вказаної особи щодо відшкодування спричиненої йому шкоди. В той же час, як зазначає сам позивач, він вважає, що шкоду мав би йому відшкодовувати ОСОБА_2 , при цьому жодного рішення суду або іншого уповноваженого органу стосовно обґрунтованості звинувачень позивача стовно ОСОБА_2 матеріали справи не містять. За таких умов колегія суддів оцінює позовні вимоги ОСОБА_1 не як намір отримати відшкодування спричиненої йому шкоди, а як позицію щодо покладення відповідальності за будь-яких умов саме на державу Україна в особі її відповідних органів, що не може вважатися обґрунтованим.

З огляду на вищевказане, апелянтом не було належним чином доведено свої апеляційній вимоги, відтак підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько