Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/7499/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

02 лютого 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Лисенко І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 04.02.2008 року та Договору дарування частини квартири - вона є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 , про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Зауважила, що її дівоче прізвище « ОСОБА_3 », вказане у Свідоцтві про право власності на житло було змінено на « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у зв`язку з укладенням шлюбу 09.02.2006 року.

Зазначає, що у вказаній квартирі зареєстрована ОСОБА_2 , відповідач по справі, яка не є членом її сім`ї та не проживає у вказаному житлі з 01.03.2020 року, не навідується, її особисті речі відсутні у квартирі.

Крім того, додала, що добровільно з місця реєстрації відповідачка не знімається, попри її обіцянки зробити це. На даний час місце проживання ОСОБА_2 їй не відоме. Перепон у користуванні згаданим вище житловим приміщенням відповідачу ніхто не чинив, виїхати з квартири було її добровільним рішенням. Комунальні послуги відповідач жодного разу не сплачувала, внаслідок перебування останньої на реєстрації у квартирі, позивач позбавлена можливості вирішити питання щодо оформлення субсидії, сплачує додатково за відповідача комунальні послуги, не має можливості на свій розсуд розпоряджатися належним їй житлом, що порушує її права як одноосібного власника.

Отже, посилаючись на ст.ст. 319 ЦК України, ст.ст. 71,72 ЖК України, позивач просить суд - визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 . Судові витрати позивач просила з відповідача не стягувати.

Ухвалою суду від 02.11.2020 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що відповідач 3,5 років тому виїхала до Польщі. У 2012 році вона зареєструвалася у квартирі АДРЕСА_1 , з метою подальшої участі у зовнішньому незалежному оцінюванні (ЗНО).

Зауважила, що зареєструвалася відповідач зі згоди позивача як співвласника квартири, а також матері позивача, яка також була на той час співвласником згадуваного житла.

Додала, що мати ОСОБА_1 подарувала їй (позивачу) свою частину квартири, і вона (позивач) має бажання розпоряджатися своїм нерухомим майном. Речі ОСОБА_2 у квартирі відсутні, комунальні послуги не сплачує, її взагалі немає, через що ОСОБА_1 не має можливості розпоряджатися нерухомістю, якою володіє в повній мірі.

Разом з тим вказала, що ОСОБА_2 є донькою її брата, а звідси приходиться їй племінницею, не є членом її сім`ї, спільне господарство не вели, відсутнім був і спільний бюджет. Відповідач не мешкає у квартирі з 01.02.2020 року, власники житла, про яке йдеться, на даний час не змінилися. Судовий збір бажає залишити за собою. Тож, просила задовольнити позовні вимоги, що викладені в позовній заяві, які є остаточними, в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, судом повідомлялася про час, дату та місце розгляду справи відповідно до закону. Відзив на позов подано не було. Про поважністиь причин неявки не повідомила.

Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача ОСОБА_2 , яка повідомлялася у встановленому законом порядку про час, дату і місце судового засідання та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову та проти такого порядку розгляду справи не заперечував позивач.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 04.02.1998 року № НОМЕР_1 , квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності в рівних частках ОСОБА_4 (матері позивача) та ОСОБА_5 (а.с.7). Крім того, даний факт належності на праві власності у рівних частках квартири зазначеним вище особам, підтверджується довідкою КП «Черкаське об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 29.05.2020 року №12009о, в якій міститься інформація станом на 01.01.2013 року (а.с.11).

Прізвище позивача « ОСОБА_3 » після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_6 », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 09.02.2006 року. (а.с.6).

Відповідно до договору дарування частини квартири від 31.03.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В. (реєстраційний №1126), ОСОБА_1 стала одноосібним власником вказаної вище квартири, оскільки її мати - ОСОБА_4 подарувала належну їй свою Ѕ частину квартири (а.с.8), що підтверджується Витягами з реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.03.2017 року №84007837 та від 04.06.2020 року № 211366913(а.с.9-10).

Як вбачається з Акту складеного сусідами позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який затверджений секретарем Комітету самоорганізації населення мікрорайону «Дніпровський» від 22.10.2020 року №278, знаходить своє підтвердження інформація про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , проте не проживає за даною адресою з 01.03.2020 року, не з`являється, її особисті речі відсутні (а.с.12).

Судом перевірено інформацію про місце реєстрації відповідача, що підтверджується відомостями Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 27.11.2020 року, які отримані судом 04.12.2020 року, з яких вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10.08.2012 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.24).

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених позовних вимог мотивуючи наступним.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Слід зазначити, що посилання позивача на норми Житлового Кодексу України є безпідставними, оскільки положення ст.ст. 71, 72 цього Кодексу регулюють спірні правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, а не приватного.

Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 року (справа №521/17805/16-ц) роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України, - положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач не була і не є членом сім`ї позивача, вони не були пов`язані спільним побутом, не мали спільного бюджету. Відповідач зі згоди власників жилого приміщення лише була зареєстрована за вказаною адресою задля вирішення своїх інтересів, без мети користування таким приміщенням.

Отже, відсутні підстави для застосування до вирішення спірних правовідносин норм статті 405 ЦК України.

В доповнення слід зазначити, що як вбачається з матеріалів справи, відповідач не користується згадуваним жилим приміщенням з 01.03.2020 року, відповідно до відомостей акту №278 від 22.10.2020р., даний позов надійшов до суду 26.10.2020 року (вх. №30312/20), - відповідно, навіть, якщо і допустити можливість застосування норм ч.2 ст. 405 ЦК України, то на час розгляду справи не сплинув термін (один рік), передбачений ч.2 ст. 405 ЦК України.

Також суд звертає увагу, що позивачем не заявлено вимоги про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, як засіб захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, встановлених ст. 391 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 року (справа №521/17805/16-ц) - норма статті 391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу.

Отже, в даному випадку, вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, позивачем ОСОБА_1 не заявлено, проте її позовні вимоги спрямовані на визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а тому є безпідставними.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 зазначив, що викладені нею у позовній заяві вимоги підтримує і просить їх задовольнити, враховуючи надані і досліджені докази.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, оскільки заявлені вимоги є необґрунтованими і безпідставними. При цьому, позивач ОСОБА_1 не позбавлена права звертатися до суду із позовом, відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, обравши інший спосіб захисту свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права та інтересу.

На підставі викладеного та, керуючись ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281-284, 353 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складено 09.02.2021 року.

Головуючий: С. М. Позарецька