Постанова

Іменем України

03 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 447/2512/17

провадження № 61-10687св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

третя особа - орган опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 травня 2018 року у складі судді

Павлів В. Р. та постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , третя особа - орган опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні будинком та вселення.

Позов мотивовано тим, що 22 червня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, після чого вона перейшла жити до свого чоловіка в будинок АДРЕСА_1 , їхні діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_3 з народження також були зареєстровані у вказаному будинку. Після смерті власника будинку ОСОБА_7 , такий успадкувала мати чоловіка позивача - ОСОБА_8 , за домовленістю із якою вони здійснили покращення умов проживання у будинку.

Чоловік позивача ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а його мати - ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_8 залишила заповіт, яким заповіла все майно відповідачу ОСОБА_4 .

Позивач вважала, що в результаті здійснених поліпшень у вказаному житловому будинку, його вартість значно зросла, її та чоловіка ОСОБА_6 право проживання в будинку як членів сім`ї власника трансформувалось у право проживання в будинку як співвласників. Однак, відповідачі не тільки не визнають її права та права чоловіка ОСОБА_6 на частку у будинку, але також і порушують її з дітьми право на проживання у будинку та чинять перешкоди в користуванні ним. Неодноразові намагання позивача вселитись у вказаний будинок завершувались сварками.

ОСОБА_1 , з урахуванням уточнень, просила усунути їй та дітям перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 , зобов`язавши відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити їм перешкоди у користуванні цим будинком та вселити їх у будинок, оскільки всі вони зареєстровані в цьому будинку і були вселені в будинок зі згоди власника як члени його сім`ї.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 10 травня

2018 року позовні вимоги задоволено.

Усунуто ОСОБА_1 та неповнолітнім ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_1 та вселено їх в даний будинок АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що права та інтереси позивача та її дітей були порушені відповідачем шляхом чинення перешкод у доступі до будинку, як члену сім?ї власника будинку.

Постановою Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 травня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_4 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У травні 2019 року від ОСОБА_4 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга, у якій заявник просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачку та її неповнолітніх дітей ніхто примусово не позбавляв життя. Позивачка ще у серпні 2014 року з власності волі покинула спірний будинок, забрала всі свої речі та речі дітей та визначила собі інше місце проживання. Судом перекручено дійсні обставини справи. Позивачка більше двох років добровільно без поважних причин не проживала у спірному будинку.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Миколаївського районного суду Львівської області.

У липні 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_4 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону

від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що предметом спору є житловий будинок на АДРЕСА_1 , в якому позивач ОСОБА_1 була зареєстрована з 23 вересня 2003 року разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 після укладення з ним 22 лютого 2002 року шлюбу, як член сім`ї власника будинку - ОСОБА_7 (баби ОСОБА_6 ).

В будинку також з народження зареєстровані діти позивача - ОСОБА_3 та

ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_7 будинок успадкувала мати чоловіка позивача - ОСОБА_8 , з якою позивач разом з чоловіком та дітьми продовжували спільно проживати в будинку однією сім`єю.

Чоловік позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

31 березня 2015 року ОСОБА_8 склала заповіт на користь свого рідного брата - відповідача ОСОБА_4 , однак, він спадщину після її смерті у встановленому законом порядку ще не оформив і право власності на спірний будинок не зареєстрував.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За приписами статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу

до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року

№ 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном

та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається

як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно

до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що відповідачі не є власниками спірного будинку, позивачка разом із дітьми була вселена спірний будинок як член сім?ї власника, а тому висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог є правильним, оскільки відповідачі не повинні чинити перешкод позивачеві з дітьми у користуванні будинком для проживання, оскільки вони у ньому зареєстровані і не були визнані в судовому порядку такими, що втратили право на користування цим будинком.

З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів повністю погоджується.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Законодавством України визначені матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладено у статті 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту та вказує підстави позову і в силу положень статті 12 ЦПК України повинен довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Суд з власної ініціативи не може змінювати предмет і підстави позову.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, навіть у тому випадку, коли

ці порушення і не поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391, 405 ЦК України.

Наявність у позивачки права користування спірним будинком, є визначальним при вирішенні спору про усунення перешкод у користування ним. Зазначена обставина, що має істотне значення для вирішення справи була встановлена судами першої та апеляційної інстанцій на підставі наявних у справі доказів.

Доводи касаційної скарги як підстава для скасування оскаржуваних судових рішень зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та є переоцінкою доказів, що відповідно до правил статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня

2006 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська