Провадження № 22-ц/4808/285/21
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря Пацаган В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Бабій О.М., ухвалене 26 листопада 2020 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 16 грудня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом, вимоги якого уточнила в ході розгляду справи, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому народилось двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 вересня 2020 року шлюб розірвано, місце проживання дітей визначено з нею. Відповідно діти перебувають на її утриманні. Натомість батько відмовляється повноцінно брати участь у матеріальному забезпеченні дітей, хоча має таку можливість. Зокрема він отримує доходи від підприємницької діяльності, яку здійснює у чотирьох аптеках, та плату за оренду приміщень. Крім того, йому належить п`ять об`єктів нерухомості, серед яких земельна ділянка, нежитлові та житлові приміщення, дорогі транспортні засоби. Про наявність високого доходу відповідача свідчить і те, що він протягом 2019-2020 року здійснював поїздки на відпочинок за кордон в Індонезію, Єгипет, Іспанію та Грецію.

Також вказує, що внаслідок чинення ОСОБА_2 перешкод в користуванні спільною квартирою вимушена з дітьми винаймати житло, та відповідно несе додаткові витрати.

За наведених обставин просила стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, що в грошовому виразі до 01 грудня 2020 року становитиме по 23 180,00 грн, а після 01 грудня 2020 року виходячи з встановленого законом розміру.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 листопада 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в твердій грошовій сумі в розмірі по 5 000,00 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції врахував розмір доходів позивача та відповідача, потреби дітей щодо належного утримання, факт добровільного надання утримання дітям зі сторони відповідача, а також виходив з того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить рішення змінити та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 12 500,00 грн щомісячно на кожну дитину.

При цьому вказує, що суд врахував згоду батька сплачувати аліменти в сумі по 5000,00 грн щомісячно. Натомість цей розмір аліментів на двох дітей становить лише 15% його офіційного прибутку.

Також судом не взято до уваги, що вона щомісячно по 11 000,00 грн витрачає на найм житла та приблизно по 10 000,00 грн на харчування, одяг, навчання на кожну дитину. Оскільки її заробіток є незначним, становить близько 10 000,00 грн в місяць, змушена була взяти позику в розмірі 10 000,00 доларів США під заставу автомобіля. ОСОБА_2 , навпаки, отримує значні доходи, оскільки є власником п`яти аптек, в яких працює 10-12 осіб персоналу.

Оскільки на час подання позову не було відомо про рівень його доходів, просила стягувати максимально можливий розмір аліментів 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Нею були подані докази, що відповідачу належить рухоме та нерухоме майно, а саме: мотоцикл GEON 250R, 2012 р.в., автомобіль HYUNDAI SANTA FE, 2017 р.в., причіп ПГМФ 8904, 2016 р.в., причіп ПРАГМАТЕК АО-2515, 2020 р.в., магазин площею 194,3 кв.м. та земельна ділянка площею 0,0302 га в АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення загальною площею 72,9 кв.м в АДРЕСА_2 , господарське приміщення № XIV (вбудоване) А, площею 28,2 кв.м. в АДРЕСА_3 , трикімнатна квартира площею 160,2 кв.м в АДРЕСА_4 . Крім того, йому належать стовідсоткові корпоративні права в ТОВ «ШАВЛІЯ ІФ», яке має чотири ліцензії щодо розміщення аптек та здійснення в них торгівлі. Таким чином орієнтовна вартість вказаного вище майна та майнових прав становить 5 537 000,00 грн.

Щомісячний дохід ОСОБА_2 складається з пенсії по інвалідності, заробітної плати керівника та власника ТОВ «Шавлія ІФ», доходу від здійснення підприємницької діяльності і здачі в оренду нежитлових приміщень, та в середньому за 2019-2020 роки становить 886 620,00 грн в рік. Таким чином, 1/3 частина усіх видів доходів платника на утримання двох дітей, на думку апелянта, становить по 12 314,16 грн на кожну дитину щомісячно.

Разом з тим не заперечує, що батько надає фінансову допомогу на утримання дітей, однак в незначному розмірі та нерегулярно. На її думку, він цікавиться їх фізичним та духовним розвитком лише для того, щоб у разі погіршення їх життєвого рівня позбавити її батьківських прав.

ОСОБА_2 правом на подання відзиву не скористався.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Ружицький В.М. доводів скарги не визнали, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду.

Згідно положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає цим вимогам закону.

Судом правильно встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому народились син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7-8). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 вересня 2020 року шлюб між ними розірвано, неповнолітніх дітей залишено проживати з матір`ю. Та обставина, що діти проживають разом з позивачкою, знаходяться на її утриманні і вихованні не заперечується сторонами. Разом з тим ОСОБА_1 частково визнає, і це підтверджується матеріалами справи, що відповідач також бере участь у матеріальному забезпеченні дітей. Зокрема, він систематично переводить кошти колишній дружині, оплачує відвідування донькою приватного дитячого садочка, навчання сина англійської мови тощо (а.с. 70-80).

Згідно із частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

З`ясовано, що при визначенні розміру аліментів в сумі по 5 000,00 грн на кожну дитину суд виходив з рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, враховуючи матеріальне становище стягувача та платника аліментів, а також визнання відповідачем позову в цій частині.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

В силу статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»).

Обгрунтовуючи позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 посилалась на високий рівень доходу відповідача, наявність у нього майна, можливість здійснювати дороговартісні витрати на подорожі тощо. Натомість вона змушена винаймати квартиру та не має можливості на належному рівні забезпечувати всі потреби дітей.

Дійсно, ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є засновником ТОВ «Шавлія ІФ» (а.с. 9-12). Зі змісту довідки Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 05 листопада 2020 року вбачається, що він має постійний дохід, який за податковий (звітний) період 2019 року становив 609 400,00 грн, а за три квартали 2020 року 698 000,00 грн (а.с. 45-50).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідачу на праві власності належить нежитлове приміщення магазину площею 194,3 кв.м. та земельна ділянка площею 0,0302 га в АДРЕСА_1 , господарське приміщення № XIV, площею 28,2 кв.м. в АДРЕСА_3 , трикімнатна квартира площею 160,2 кв.м в АДРЕСА_4 , нежиле приміщення площею 72,9 кв.м в АДРЕСА_2 (а.с. 15-19).

Крім того, витягом відомостей з реєстру МВС підтверджується, що за ОСОБА_2 зареєстровані транспортні засоби, а саме: мотоцикл GEON 250R, 2012 р.в., автомобіль HYUNDAI SANTA FE, 2017 р.в., причіп ПРАГМАТЕК АО-2515, 2020 р.в., причіп НОМЕР_1 , 2016 р.в. (а.с. 13-14).

Відповідач протягом 2019-2020 року неодноразово виїжджав за кордон, про що свідчить довідка від 22 жовтня 2020 року Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України (а.с. 36). Разом з тим, вказана інформація не доводить розмір здійснених ним витрат на відпочинкові тури. Більше того, такі частково мали місце в період шлюбу, спільно всією сімєю.

Як вбачається з договору №2 оренди квартири у приватної особи від 03 березня 2020 року ОСОБА_1 орендує в ОСОБА_8 трикімнатну квартиру в АДРЕСА_5 . Орендна плата згідно пункту 5.1 договору становить 300,00 доларів США (а.с. 20-21).

Донька сторін ОСОБА_5 відвідує ПЗ «НВК «Українська Монтессорі-школа» «Смайлика» Дошкільний Монтессорі-Клас. Вартість абонементу відвідування закладу становить 4900,00 грн за один календарний місяць, а вартість харчування 90,00 грн за один день (а.с. 125).

Заперечуючи проти доводів позовної заяви, ОСОБА_2 посилався на те, що добровільно надає допомогу на утримання неповнолітніх дітей, а рівень його доходу не дозволяє виплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі.

Зокрема з довідки про доходи від 16 листопада 2020 року вбачається, що відповідач перебуває на обліку в Тисменицькому об`єднаному управлінні ПФУ в Івано-Франківській області і отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2 100,00 грн. Крім того він працює завідувачем аптеки в ТОВ «Шавлія ІФ» і йому нараховується заробітна плата в розмірі 4770-5050 грн щомісячно (а.с. 62-64). З договорів оренди нежитлових приміщень від 02 січня та 10 лютого 2020 року встановлено, що відповідач здає в строкове платне користування нежитлові приміщення в АДРЕСА_1 , за що отримує орендну плату в розмірі 12 400,00 грн в місяць (а.с. 67-69).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що наявність у власності ОСОБА_2 нерухомого та рухомого майна, повинно враховуватися при визначенні розміру аліментів, але із застереженням, що вказане майно було набуте у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі і в даний час вирішується судовий спір за позовом ОСОБА_1 про його поділ (а.с. 111-124).

Стосовно письмових пояснень, наданих ОСОБА_2 щодо погіршення його майнового стану, то такі не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Подані ним на підтвердження прибутків від здійснення підприємницької діяльності податкова декларація за 2020 рік датована 14 січня 2021 року, тобто після ухвалення судового рішення, та платіжні доручення щодо здійснення ним вантажних перевезень в березні-червні 2020 року не може враховуватись при перегляді оскаржуваного рішення.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Статтею 83 ЦПК України унормовано порядок подання доказів, згідно з яким сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

У відповідності до частин 4, 5 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 статті 83 ЦПК України).

Натомість належних обгрунтувань вчасного неподання доказів апелянтом не представлено.

Разом з тим відповідач не позбавлений права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них за наявності таких обставин.

З урахуванням рівності батьківських обов`язків визначена судом сума матеріального забезпечення дітей більш аніж в два рази перевищує рекомендований законодавством відповідний прожитковий мінімум, а тому не порушує права дітей на гідний рівень життя та відповідає принципу якнайкращого забезпечення їх інтересів.

При цьому аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дитини, її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку, і не можуть слугувати для безпідставного збагачення одержувача аліментів.

Повно і правильно встановивши обставини справи, застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення аліментів у розмірі по 5000,00 грн щомісячно на кожну дитину.

Суд також враховує, що в ході розгляду справи, як і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 самостійно вказала, що на одяг, харчування та навчання тощо витрачає на кожну дитину приблизно по 10 000,00 грн щомісячно. Підтвердила вона ці обставини і в засіданні апеляційного суду.

Крім того, нею частково визнано факт надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дітей. Аналогічно платіжні документи про здійснення грошових переказів, оплати відвідування та харчування дочки у дитячому садочку та регулярні перекази коштів свідчать про посильну участь у виконанні ним батьківських обов`язків та часткове здійснення аліментних платежів у добровільному порядку.

А отже стягнутий розмір аліментів є достатнім і при його визначенні судом не було порушено вимог статей 182-183 СК України.

На думку колегії суддів, враховуючи вищенаведене, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства і правильно застосовано норми матеріального закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З огляду на це апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Враховуючи, що справа про стягнення аліментів віднесена законом до малозначної, рішення в ній не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 26 листопада 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 11 лютого 2021 року