Справа № 199/6843/21
РІШЕННЯ

Іменем України

07.12.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого - судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Мажарі К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що їй з 22 серпня 2019 року на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , а 22 червня 2020 року за її згодою за адресою зазначеної квартири було зареєстровано місце проживання відповідача. Станом на день подання позову відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку добровільно, не сплачує кошти за комунальні послуги, не приймає участі в утриманні квартири, в якій вже більше ніж пів року не мешкає, оскільки проживає наразі на території АР Крим. За таких обставин, посилаючись на те, що реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у реалізації її права власності на квартиру, позивач просила суд на підставі ст.391 ЦК України визнати відповідача такою, що втратила право користування згаданою квартирою.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того від представника відповідача адвоката Бардаченка В.В. до суду надійшла заява про визнання позову, в якій представник вказує, що відповідач ще з квітня 2021 року повернулась на постійне місце проживання до своєї попередньої адреси у квартиру АДРЕСА_2 , повністю визнає позовні вимоги позивача, наслідки визнання позову відповідачу та її представнику відомі. Справу представник відповідача за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити.

За таких обставин суд, керуючись положеннями ст.ст.223, 240, 280 ЦПК України, вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд даної цивільної справи за відсутності сторін, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у від провідності до ст.247 ч.2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності з 22 серпня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22 серпня 2019 року належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією відповідного договору та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.5, 6).

За адресою вищевказаної квартири з 22 червня 2020 року зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача, що підтверджується копією паспорту відповідача, довідкою, отриманою на запит суду (а.с.10, 15).

Також судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України встановлено, що відповідач фактично з квітня 2021 року не проживає у вищевказаній квартирі позивача, наразі повернулась до свого попереднього місця проживання - квартири АДРЕСА_2 , а тому втратила інтерес до права користування зазначеною вище квартирою позивача.

Крім того як встановлено судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України та не спростовується матеріалами цивільної справи, відповідач не приймає участі в утриманні квартири позивача, де зареєстрована, не сплачує комунальні послуги, що надаються за адресою квартири з огляду на кількість зареєстрованим у житлі осіб, а тому своєю реєстрацію створює перешкоди позивачу у реалізації її права власності на вищезазначену квартиру.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, ЖК України, Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Нормою ст.9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

За змістом ст.ст.391, 401, 402 ЦК України різновидом речового права на чуже майно є право користування (сервітут). Право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене і щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Нормою ст.406 ЦК України передбачено, що сервітут припиняється у разі відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм цивільного законодавства, приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи підтверджено належність позивачу на праві власності квартири АДРЕСА_1 , за адресою якої наразі зареєстровано у встановленому законом порядку ще і місце проживання відповідача, яка ще з квітня 2021 року, тобто тривалий час, більше не мешкає у вказаній кватири, не користується нею як житлом внаслідок переїзду до свого попереднього місця проживання за адресою АДРЕСА_2 , визнає пред`явлені до неї позовні вимоги безумовно та в повному обсязі, розуміючи наслідки цього, суд приходить до висновку, що відповідач фактично відмовилась від встановленого позивачем на її користь житлового сервітуту внаслідок втрати інтересу до нього. В той же час подальша наявність реєстрації місця проживання відповідача за адресою квартири позивача, формальне існування права користування відповідача зазначеною квартирою за викладених вище обставин створює позивачу перешкоди у реалізації її права власності на квартиру, зокрема в частині повноцінного права користування нею, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, які складаються зі сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 908 гривень (а.с.4), враховуючи визнання відповідачем позову, керуючись положеннями ст.ст.133, 141, 142, 264 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 454 гривні судових витрат, а також повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду із даним позовом, тобто судовий збір в розмірі 454 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.41, 124 Конституції України, ст.ст.11, 15, 16, 179, 181, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 401, 402, 406 ЦК України, ст.ст.9, 150 ЖК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355, Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ) перешкоди у користуванні її нерухомим майном шляхом визнання ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ) судовий збір в розмірі 454 гривень.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ) з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого нею при подачі до суду позовної заяви згідно квитанції №25407 від 03 вересня 2021 року, а саме повернути судовий збір в розмірі 454 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко