КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/2250/19 Головуючий 1 інстанція - Ковалевська Л.М.
Провадження № 22-ц/824/2548/2021 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 листопада 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Гуля В.В., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Карпенка В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Київській області про визнання правочину недійсним, визнання незаконним та скасування присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, державної реєстрації та запису про право власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2019 року позивач звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Київській області про визнання правочину недійсним, визнання незаконним та скасування присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, державної реєстрації та запису про право власності на земельну ділянку.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Великоснітинської сільської ради від 28.04.2011 року № 7.10 йому передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 між сусідами: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Рішенням № 8.26 Великоснітинсьої сільської ради від 03.12.2013 року йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки в розмірі 0,1038 га в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

В подальшому рішенням Великоснітинської сільської ради № 5.2-ХІ-ІІІ-VІ від 05.08.2014 року затверджено проект землеустрою на його ім`я та передана у власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 . 0,1038 га кадастровий номер КОАТТУ :01:004:0138.

Однак, вказав, що провести державну реєстрацію земельної ділянки., виявилося, не можливим, оскільки його земельна ділянка з вказаним кадастровим номером вже зареєстрована за іншим власником, а саме за відповідачем - ОСОБА_2 , який став власником земельної ділянки пл. 0,0532 га, яка розташована в садовому товаристві «Дружба» Великоснітинської сільської ради на підставі договору дарування земельної ділянки від 02.07.2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області.

Як вбачається із договору дарування дарувальником виступала ОСОБА_5 від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_6 , а обдарованим був ОСОБА_2 ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 0,0532, цільове призначення якої - ведення садівництва, що знаходиться в садовому товаристві «Дружба» на підставі державного акту на право приватної власності на землю, який був зареєстрований 16.06.1998 року, згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки суміжними землекористувачами є: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Зазначений державний акт не мав кадастрового номера земельної ділянки. Для укладення договору дарування земельної ділянки у 2014 році обов`язково потрібно було присвоїти зазначеній земельній ділянці кадастровий номер.

Вказує, що станом на час укладення договору дарування без кадастрового номера неможливе було його укладення. Земельна ділянка пл. 0,1038 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер якої - :01:004:0138, яка знаходиться в АДРЕСА_1 фактично знаходиться у користуванні позивача, а у державному реєстрі прав - юридично належить відповідачу ОСОБА_2 , право власності на яку незаконно ним набуте.

Обставина, що має істотне значення це - присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, який не може належати земельній ділянці пл. 0,0532 га. Земельній ділянці пл. 0,0532 га, неможливо було присвоїти кадастровий номер тому і відбулася підробка (фактично обман) підпису державного реєстратора у витязі з Державного земельного кадастру для присвоєння кадастрового номера і для цієї цілі був взятий присвоєний кадастровий номер земельної ділянки пл. 0,1038 га позивача.

Зазначає, що фактично договір дарування укладений під впливом обману і відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

По договору дарування земельної ділянки від 02.07.2014 року, по якому ОСОБА_2 прийняв у дар земельну ділянку пл. 0,0532 га, цільове призначення якої - ведення садівництва, яка розташована в СТ «Дружба» Великоснітинської сільської ради, перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 .

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 46460033 від 15.04.2019 року позивачу відмовлено в державній реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 в зв`язку з тим, що вказана земельна ділянка вже зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за іншим власником. Також позивач зазначив, що його земельна ділянка пл. 0,1038 га та земельна ділянка ОСОБА_2 пл. 0,0532 га не межують, не є суміжними, не перетинаюся між собою, знаходяться на значній відстані одна від одної. Земельна ділянка позивача знаходиться в межах села Велика Снітинка, а земельна ділянка ОСОБА_2 знаходиться в садовому товаристві «Дружба» Великоснітинської сільської ради.

Просив визнати недійсним договір дарування земельної ділянки пл. 0,0532 га, що знаходиться в садовому товаристві «Дружба» Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області, кадастровий номер:0:01:004:0138, укладений 02.07.2014 року поміж ОСОБА_5 , від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області та скасувати його.

Визнати незаконним та скасувати присвоєння кадастрового номера - 0:01:004:0138 земельній ділянці площею 0,0532 га, яка розташована в СТ «Дружба» Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області.

Скасувати державну реєстрацію та запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно земельної ділянки площею 0,0532 га, що розташована в СТ «Дружба» Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області на ім`я ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 49, номер запису про право власності - 6193315 та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Київській області про визнання правочину недійсним, визнання незаконним та скасування присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, державної реєстрації та запису про право власності на земельну ділянку - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалась на те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки тому, що помилки при присвоєнні земельній ділянці площею 0,0532 га, яка знаходиться в СТ «Дружба» Великоснітинської сільської ради кадастрового номеру 0:01:004:0138, немає, так, як вказаний кадастровий номер державним кадастровим реєстратором Управління Держземкадастру у Фастівському районі Київської облаті не присвоювався, що підтверджується відповідю третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Київській області, де зазначено, що інформація та документи про присвоєння кадастрового номера 0:01:004:0138, земельній ділянці площею 0,0532 гата вснесення відомостей до Державного земельного кадастру про державну реєстрацію за цільовим призначенням для колективного садівництва, яка знаходиться в СТ «Дружба» Великоснітинської сільської ради, Фастівського району, Київської області.

Окрім того, вказує, щодо строків позовної давності, що початком перебігу позовної давності слід обчислювати від дня коли особа, довідалася або могла довідатися про обидві обставини, і про порушення свого права, і про особу яка його порушила.

А тому зазначає, що він довідався про договір дарування земельної ділянки та її власника ОСОБА_2 , у січні 2017 року , коли отримав лист на своє звернення від Державної служби з питань геодезії, картографії та Держкадастру від 04.01.2017 року.

Вважає, що початоу перебігу строку позовної давності розпочався в січні 2017 року коли він двідався про власника спірної земельної ділянки по договору дарування.

Крім того, оцінка доказів у справі зроблена судом першої інстанції вибірково, однобічно, суд першої інстанції обійшов мовчки факти та обставини, які надані позивачем щодо правильного вирішення спору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої та апеляційної інстанції було встановлено, що на підставі рішення Великоснітинскої сільської Ради від 28 квітня 2011 року за №7.10 передано безкоштовно у власність земельну ділянку громадянину України ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га. для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 між сусідами: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.7).

Рішенням Великоснітинської сільської Ради від 3 грудня 2013 року за № 8.26 надано дозвіл на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1038 га. (а.с.8).

В подальшому, позивач замовив виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1 , - в межах Великоснітинської сільської ради, що стверджується проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.10-13).

За заявою позивача, зазначеній земельній ділянці, державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Фастівському районі Київської області проведено державну реєстрацію земельної ділянки та присвоєно кадастровий номер: :01:004:0138, що стверджується кадастровим планом земельної ділянки, де зазначений кадастровий номер, а також є відмітка державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у Фастівському районі Київської області про те, що електронний документ перевірено та внесено до Державного земельного кадастру (лицьова сторінка та а.с.43 проекту землеустрою) та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку на ім`я позивача.

Також встановлено, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 46460033 від 15.04.2019 року позивачу відмовлено в державній реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 в зв`язку з тим, що вказана земельна ділянка вже зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за іншим власником, а саме за відповідачем - ОСОБА_2 , який став власником земельної ділянки пл. 0,0532 га, яка розташована в садовому товаристві «Дружба» Великоснітинської сільської ради на підставі договору дарування земельної ділянки від 02.07.2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області.

На ім`я ОСОБА_2 02.07.2014 року проведена державна реєстрація права власності - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 49, номер запису про право власності - 6193315, об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка пл. 0,0532 га, кадастровий номер: :01:004:0138, цільове призначення: для колективного садівництва, адреса: Київська область, Фастівський район, с/рада Великоснітинська, садове товариство «Дружба».

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, визнання незаконним та скасування присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, державної реєстрації та запису про право власності на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є добросовісним набувачем земельної ділянки площею 0,0532 га, із цільовим призначеннм для колективного садівництва, яка знаходиться в СТ «Дружба» Великоснітинської сілької ради, Фастівського району, Київської області. Таким чином, на момент звернення позивача до суду за захистом своїх прав, між сторонами відсутній спір про право, та права позивача не були порушені діями, бездіяльністю саме відповідача.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельної ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

Відповідно до вимог статті 132 Земельного кодексу України та статті 30 Закону України «Про державний Земельний кадастр» для здійснення з земельною ділянкою будь-яких правочинів наявність кадастрового номеру є істотною умовою.

Кадастровий номер земельної ділянки - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування (ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про Державний земельний кадастр»). Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі (ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про Державний земельний кадастр»). Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера (ч. 6 ст. 16 ЗУ «Про Державний земельний кадастр»).

Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки (ч 10 ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр»).

Отже, скасування кадастрового номера земельної ділянки у цивільно-правовому договорі законом не передбачено. Так само, чинним законодавством не передбачено визнання кадастрового номера незаконним.

Крім того, згідно п. 157 постанови КМУ № 1051 від 17.10.2012 р. «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» у разі виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, помилки у присвоєнні кадастрового номера земельній ділянці (в тому числі після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій та переданій до 1 січня 2013 р. до Державного фонду документації із землеустрою) зазначений орган у п`ятиденний строк з моменту виявлення помилки:

1. складає в електронній та паперовій формі протокол виправлення помилки за формою згідно з додатком ЗО;

2. безоплатно виправляє помилку в кадастровому номері шляхом присвоєння земельній ділянці за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру нового кадастрового номера, наступного за останнім у відповідному кадастровому кварталі;

3. письмово повідомляє про це власникам, користувачам відповідної земельної ділянки за формою згідно з додатком № 1.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивач звертаючись до суду з позовом, посилався на порушення його прав та просив визнати незаконним та скасувати кадастровий номер: :01:004:0138 земельної ділянки площею 0,0532 га, що знаходиться в садовому товаристві «Дружба» Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області в договорі дарування укладеному 02.07.2014 року по між ОСОБА_5 , від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу, Київської області.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції вбачається, що правочином - договором дарування земельної ділянки від 02.07.2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області, не порушується право власності (володіння) позивача на відведену йому земельну ділянку, а має місце фактично помилка при присвоєнні кадастрового номера № :01:004:0138 двом окремим земельним ділянкам, а порядок дій для виправлення помилки прописаний у Порядку ведення Державного земельного кадастру, що визначає функцію органа, що здійснює ведення Державного земельного кадастру.

Окрім того, судом першої інстанції було встановлено, та підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав, реєстрація правочину на вказану земельну ділянку відбулася - 02.07.2014 року (а.с.56), а саме місяць до того, як позивач отримав рішення про затвердження проекту землеустрою -05.08.2014 (а.с.9).

Отже, 2 липня 2014 року відповідачем було набуто на законних підставах (договір дарування) та реєстрація в державному реєстрі) право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 338 ЦК України, питання добросовісності набуття майна є одним із фактів, що має значення для вирішення справи і встановлюється судом відповідно до ст.214 ЦПК України (про це зазначено в рішенні ВС від 19.01.2011 у справі №6-13839св10).

Колегія суддів, не бере до уваги твердження апелянта, про те, що договір дарування земельної ділянки відповідача від 02.07.2014 року укладено під впливом обману на підставі ст.230 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення норм статті 230 ЦК України дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміють умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Отже, правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.07.2020 у справі № 299/1523/16-ц зазначено, що: «згідно зі статтею 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, тобто насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Воно повинне виражатися в незаконних, не обов`язково злочинних, діях. На відміну від насильства, погроза полягає у здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Вона може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли через обставини, які мали місце на момент його вчинення, були підстави вважати, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам».

Колегія суддів, звертає увагу на те, що уданій справі позивач не є стороною спірного правочину, а відповідач не є особою, що умисно вводила в оману другу сторону спірного договору, таким чином позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Отже, твердження позивача в змісті позову про те, що договір дарування був укладений під впливом обману, є безпідставними та недоведеними.

Окрім того, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, про те, що помилково були внесені цифри кадастрового номера до реєстру, але земельна ділянка позивача на місцевості та в межах згідно технічної документації вільна, право володіння ніким не порушено та не використовується жодним чином, у володінні не перебуває.

Водночас, колегія суддів погоджується з правильним висновок суду першої інстанції, щодо того, що позивачем пропущені строки позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, оскільки позивач до моменту одержання відповіді на своє звернення, а саме з 2014 року неодноразово звертався до державного реєстратора з метою зареєструвати право власності на відведену йому земельну ділянку та одержував відмови у зв`язку із наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими правами (чергова аналогічна відмова від 15.04.2019 р. додана до позовної заяви у даній справі).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що відповідач є добросовісним набувачем земельної ділянки площею 0,0532 га, із цільовим призначенням для колективного садівництва , яка знаходиться в СТ «Дружба» Великоснітинської сільської ради, Фастівського району, Київської області, та правомірно встановлено, що земельні ділянки сторін по дані справі є різними земельними ділянками, що спірним правочином договором дарування земельної ділянки від 02.07.2014 року не порушують право власності, володіння позивача на відведену йому земельну ділянку, тобто, правочин на підставі якого виникло право власності відповідача та запис про право власності відповідача, який просить скасувати позивач, не стосується земельної ділянки.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Загалом такі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 03 грудня 2021 року.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Л.П. Сушко

В.В. Гуль