Справа № 351/1956/19
Номер провадження №4-с/351/3/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді - Калиновського М.М.,

з участю секретаря - Равлюк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снятині скаргу ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Снятинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_2 про визнання дій головного державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу від 10.12.2020 ВП №60819841 протиправними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою про визнання дій головного державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу від 10.12.2020 ВП №60819841 протиправними та скасування постанови, свою скаргу мотивував тим, що згідно рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.05.2015 року з скаржника стягуються аліментні платежі на утримання синів останнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (на даний час повнолітній) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь їхньої матері ОСОБА_2 .

Рішенням Снятинського районного суду від 01.11.2019 року справа № 351/1956/19 збільшено розмір стягуваних аліментів на утримання дітей, до досягнення ними повноліття.

Через те, що у скаржника виникла заборгованість через несплату аліментів на утримання дітей Головним державним виконавцем Снятинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Шинкаруком І.В. винесено 10.12.2020 року постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів, яка станом на 10.12.2020 року становить 95 318 грн. 09 коп., що складає 47 659 грн. 04 коп.

З 01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 влаштувався на роботу менеджером в ТзОВ «Техметал» і з того часу постійно проживає в Івано- Франківську. 24 грудня 2020 року останній приїхав до матері в м. Снятии, де отримав лист з вищевказаною постановою.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Зазначив, що дізнався про вищевказану постанову 24 грудня 2020 року, розписки про її отримання не писав, то відповідно пропустив 10-денний термін на її оскарження з поважної причини. До матеріалів справи долучена копія конверту з відміткою написаною листоношею, про те, що конверт з постановою державного виконавця від 10.12.2020 року, отримала мати скаржника ОСОБА_4 22.12.2020 року.

28 грудня 2020 року скаржником була подана до Івано-Франківського окружного адміністративного суду позовна заява про визнання дій державного виконавця протиправними та скасування вищевказаної постанови.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 року справа № 300/3948/20 мені відмовлено у відкритті провадження через недотримання правил підсудності даної категорії справ.

Дану ухвалу суду було направлено за місцем реєстрації ОСОБА_1 в м. Снятин та отримано матір`ю останнього, для подальшої передачі скаржнику. Оскільки, ОСОБА_1 працює та проживає в Івано-Франківську, то отримав дану Ухвалу по приїзді додому в м. Снятии вечором 22.01.2021 року.

Вважає, що термін на оскарження постанови пропустив з поважних причин, а тому просить суд його поновити.

Окрім того, вважає, що постанова державного виконавця про накладення на нього штрафу у розмірі 50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів, яка станом на 10.12.2020 року становить 95 318 грн. 09 коп., що складає 47 659 грн. 04 коп. є протиправною та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Головний державний виконавець Шинкаруком І.В. встановив, що в ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.

Головним державним виконавцем не враховано, що заборгованість зі сплати аліментів виникла до введення в дію у 2018 році абз. 3 ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачена відповідальність у формі штрафу за несплату аліментів.

При застосуванні державним виконавцем заходів, визначених ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначальним чинником є не тільки сам факт наявності заборгованості у встановленому розмірі, але і період, за який вона виникла. Оскільки до 28.08.2018 року дії ОСОБА_1 щодо несплати аліментів не визнавались як правопорушення, відтак фінансова відповідальності у вигляді штрафу за наявність заборгованості із сплати аліментів до вказаного періоду, не має зворотної дії в часі, а після 28.08.2018 року і до моменту винесення оскаржуваної постанови, сума заборгованості за аліментними платежами інша, окрім того скаржником з моменту офіційного працевлаштування (01.10.2020 року) регулярно та вчасно сплачуються аліменти. Після накладення державним виконавцем арешту на картковий рахунок у АТ «Приватбанку» останнього і на письмову вимогу кошти у сумі близько 7 831 грн. 31 коп. повинні бути були вже давно перераховані на рахунок ОСОБА_2 , як аліментні платежі. Дана сума у розрахунку зі сплати аліментів державним виконавцем не вказана, так як банк її ще не перерахував, але вини ОСОБА_1 немає.

З огляду на наведене, вважає, що постанову про накладання штрафу у розмірі 47659,04 грн. ВП № 60819841 від 10.12.2020 року винесено необгрунтовано, з порушенням норм законодавства України, внаслідок чого, як саму постанову так і дії щодо її винесення слід визнати протиправними, а скаргу визнати такою, що підлягає до задоволення.

Скаржник подав до суду заяву, в якій заявлену скаргу підтримав повністю, просив її задоволити, справу розглядати за його відсутності.

Головний державний виконавць Снятинського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Шинкарук І. просив у задоволенні скарги відмовити.

Судом встановлено, що згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.05.2015 року з ОСОБА_1 стягуються аліментні платежі на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 .

Рішенням Снятинського районного суду від 01.11.2019 року справа № 351/1956/19 збільшено розмір стягуваних аліментів на утримання дітей, до досягнення ними повноліття.

Головним державним виконавцем Снятинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Шинкаруком І.В. 10.12.2020 року винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів, яка станом на 10.12.2020 року становить 95 318 грн. 09 коп., що складає 47 659 грн. 04 коп.

Згідно розрахунку із сплати аліментів, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.10.2020 р. складає 99 112, 80 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права чи інтереси порушені, невизнані або оспорені і за захистом яких прав чи інтересів скаржник звернувся до суду.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання від 03.07.2018 №2475-VIII (надалі Закон №2475-VIII), який набрав чинності з 28.08.2018 (п.п. 3 п. 27 розділ І), частина 4 статті 11 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII (надалі Закон №1404-VIII) викладена в новій редакції, відповідно до якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Також Законом №2475-VIII (п.п. 12 п. 27 розділ І) статтю 71 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII доповнено новою частиною - чотирнадцятою, відповідно до якої:

- за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів;

- за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів;

- за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

До 28.08.2018 стаття 71 Закону України Про виконавче провадження за несплату аліментів не передбачала такого виду відповідальності, як накладення штрафу у відсотковому розмірі від суми заборгованості у залежності від розміру заборгованості, яка перевищує суму відповідних платежів за рік, два та три роки.

Таким чином, новий нормативно-правовий акт (Закон № 2475-VIII) змінює закріплені у попередніх нормах (ст. 71 Закону №1404-VIII в редакції до 28.08.2018) правила поведінки (тобто попередній та новий нормативно-правові акти не однаково визначають зміст прав та обов`язків суб`єктів відносин.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється на всі закони та інші нормативно-правові акти. Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема, в ст.7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 04.11.1950, яка набрала чинності для України 11.09.1997.

Оскільки Закон № 2475-VIII, у розділі ІІ Прикінцеві та перехідні положення, не містить чіткого положення про застосування нового виду відповідальності (сплата штрафу за ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII) щодо триваючих правовідносин, зокрема, наявності боргу по сплаті аліментів до 28.08.2018, колегія суддів вважає, що новий вид відповідальності підлягає застосуванню до правовідносин, які продовжують існувати після набрання чинності Законом № 2475-VIII.

Тобто приписи ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII застосовуються у разі наявності відповідної заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла саме з 28.08.2018, оскільки відповідальність у вигляді штрафу за несплату аліментів виходячи із заборгованості, яка виникла до 28.08.2018, не передбачена законодавством, яке діяло на час утворення такої заборгованості.

Відповідальність у формі штрафу за несплату аліментів, яка передбачена абзацом 3 частини 14 статті 71 Закону №1404-VIII введена лише з 28.08.2018, а тому штраф може бути нарахований лише на суму заборгованості, яка утворилася після 28.08.2018. Проте Головний державний виконавець суму штрафних санкцій визначив із сукупного розміру заборгованості, яка утворилася за моменту відкриття виконавчого провадження, а саме з за період з 27.05.2015 р. по 02.12.2019 р. становить 47 531 грн., яка перенесена в новий виконавчий лист на збільшення аліментних платежів. Станом на 01.10.2020 р. становить 99 112, 80 грн., що свідчить про протиправність застосування до ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів.

Розмір заборгованості скаржника зі сплати аліментів виник до 28.08.2018, тобто до набрання чинності ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII.

З врахуванням викладеного, суд не погоджується щодо правомірності накладення штрафу та вважає, що постанова про накладення штрафу від 10.12.2020 у виконавчому провадженні №60819841 є протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене суд прийшов до висновку, що дана скарга підставна та підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447, 448 ЦПК України ,-

У Х В А Л И В:

Скаргу задоволити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на оскарження постанови про накладення штраф від 10.12.2020 року в межах виконавчого провадження ВП № 60819841.

Визнати протиправними дії Снятинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) щодо винесення постанови про накладення штрафу від 10.12.2020 року в межах виконавчого провадження ВП № 60819841.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Снятинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) - Шинкарука Ігоря Васильовича про накладення штрафу ВП № 60819841 від 10.12.2020 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий: М.М.Калиновський