Д О Д А Т К О В А У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"08" грудня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Чех Н.А.,
за участі секретаря судового засідання - Буткевич Л.В.,
розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про ухвалення додаткового судового рішення по справі за заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», стягувач: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», боржник - ОСОБА_1 , про заміну сторони виконавчого провадження та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання,
17.11.2021 року представником АТ «Альфа-Банк» подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення, яким просив розглянути питання щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого листа.
Перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
28.10.2021 року Дніпровським районним судом м. Києва задоволено заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк», стягувач: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», боржник - ОСОБА_1 , про заміну сторони виконавчого провадження, якою здійснено заміну стягувача з ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк». Однак, не було вирішено питання щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа.
Частиною 1 статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
При цьому поважні причини - це ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.
29.07.2015 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» отримав виконавчий лист. Даний виконавчий документ не був пред`явлений до виконання.
У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду» .
У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і талий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.
Таким чином, процес примусового виконання судового рішення у цивільній справі необхідно розглядати як невід`ємну частину механізму судового захисту права в порядку цивільного судочинства оскільки мета цивільного судочинства, яка закріплена у ст. 1 ЦПК України в редакції 2004 року та у ст. 2 в редакції 2017 року (захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави) в повній мірі досягається лише в результаті виконання вимог судового рішення. Виконавче провадження є логічним продовженням судового розгляду та не може без нього існувати, як і сам судовий розгляд втрачає сенс без можливості звернення судового рішення до примусового виконання.
Провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов`язковості судового рішення, без нього даний принцип перетворюється на просту декларацію.
По даній справі заявник просить суд видати дублікат виконавчого листа та поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, посилаючись на те, що судове рішення до цього часу не виконано, і не поновлення строку позбавляє банк на стягнення з боржника боргу.
Встановлено, що з часу видачі виконавчого листа минуло більше шести років, тоді як строк пред`явлення до виконання становить три роки.
Жодних доказів щодо поважності причин пропуску строку для його пред`явлення заявник не надав.
Суд погоджується, що судове рішення має бути виконано, однак законодавством визначено строки, яких кожна сторона має дотримуватись.
Враховуючи наведене та надані докази, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 15, 133, 137, 141, 258, 259, 264, 265, 270, 273, 354, 355, 452 ЦПК України, суд, -
Заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк», стягувач: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», боржник - ОСОБА_1 , про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання - залишити без задоволення
Апеляційна скарга на додаткове судове рішення (ухвалу) суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: