рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/8823/21

Номер провадження 2/495/2930/2021

15 листопада 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого-одноособово судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Красовської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровського цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області про звільнення майна з під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом та просить суд: зняти арешт з всього нерухомого майна, належного спадкодавцю ОСОБА_2 , перенесеного Білгород-Дністровською державною нотаріальною конторою 17.04.2008р. до оновленого реєстру заборон, реєстраційний номер обтяження: 7038631, як архівний запис № 28-92 від 29.09.1992 року, на підставі обтяження: Повідомлення Білгород-Дністровського банку від 28.09.1992 року, б/н. та виключити цей запис з реєстру.

Подану заяву обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем своєї померлої матері ОСОБА_2 (спадкова справа №361/2020).

ОСОБА_2 залишила у спадщину 3/3 частки квартири АДРЕСА_1 , якою вона володіла на підставі свідоцтва про право власності від 01.11.2012р., виданого на підставі Розпорядження №10492 виконкому Білгород-Дністровської міськради.

05.08.2021р., реалізуючи свої права спадкоємця, позивачу державним нотаріусом Садановим О.В. було повідомлено, що під час перевірки даних в реєстрі, нотаріус виявив наявність арешту всього нерухомого майна, належного спадкодавцю ОСОБА_2 , перенесеного Білгород-Дністровською державною нотаріальною конторою 17.04.2008р. до оновленого реєстру заборон, реєстраційний номер обтяження: 7038631, як архівний запис № 28-92 від 29.09.1992 року, підстава обтяження: повідомлення Білгород-Дністровського банку від 28.09.1992 року, б/н.

Представник позивача звернувся із адвокатським запитом до Одеського державного нотаріального архіву для отримання всіх документів, що стосуються цієї перенесеної із архіву заборони.

Одеський державний нотаріальний архів повідомив, що в матеріалах архівного фонду Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори серед документів, переданих на державне зберігання міститься "Извещение о выдаче ссуды от 28.09.1992г. отделения сбербанка 6707 на имя ОСОБА_3 », інші відомості відсутні, є лише копія " Извещения " та " Запрещение ".

Проте, вказана "ссуда" вже давно повернута за життя ОСОБА_3 , однак ніякі документи щодо повернення ссуди до нотаріальної контори з боку банку не надсилалися, правонаступників не має.

Позивач зазначає, що наявність арешту на нерухоме майно у реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяження порушує його права як спадкоємця.

Процесуальні дії.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 26.10.2021 року було відкрито провадження в спрощеному порядку.

10.11.2021 року до канцелярії суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутністю, вказує, що позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, 10.11.2021 року до канцелярії суду надійшла заява завідувача Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області відповідно до якої останній просить справу розглядати за відсутності представника відповідача.

У судове засідання 15.11.2021 року сторони не з`явились.

У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 спадкоємцем своєї померлої матері ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис 892.

За життя спадкодавцю належало нерухоме майно, а саме 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 , якою вона володіла на підставі свідоцтва про право власності від 01.11.2012р., виданого на підставі Розпорядження №10492 виконкому Білгород-Дністровської міськради та 1/6 квартири АДРЕСА_1 , яку вона отримала у спадщину після померлого ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, копія якого наявна в матеріалах справи.

05.08.2021 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері, однак державним нотаріусом Садановим О.В. було повідомлено, що під час перевірки даних в реєстрі, нотаріус виявив наявність арешту всього нерухомого майна, належного спадкодавцю ОСОБА_2 , перенесеного Білгород-Дністровською державною нотаріальною конторою 17.04.2008р. до оновленого реєстру заборон, реєстраційний номер обтяження: 7038631, як архівний запис № 28-92 від 29.09.1992 року, підстава обтяження: повідомлення Білгород-Дністровського банку від 28.09.1992 року, б/н.

Згідно листа Одеського державного нотаріального архіву №3091/01-20 від 26.08.2021 року, в матеріалах архівного фонду Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори серед документів, переданих на державне зберігання міститься "Извещение о выдаче ссуды от 28.09.1992г. отделения сбербанка 6707 на имя ОСОБА_3 », інші відомості відсутні, є лише копія " Извещения " та " Запрещение ".

Позивач вказує, що вказані боргові зобов`язання спадкодавця вже погашені за життя ОСОБА_3 , однак ніякі документи щодо повернення ссуди до нотаріальної контори з боку банку не надсилалися, правонаступників банку на даний час не має.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами).

Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом.

Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон.

Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади.

У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.

Відповідно до п.п. 2.1.1 п. 2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нанерухоме майнота їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав наинерухоме майноита їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

В теперішній час відсутні будь-які визначені законом підстави для заборони відчуження всього нерухомого майна, належного спадкодавцю ОСОБА_3 .

Безпідставна заборона відчуження манйа обмежує права позивача, як спадкоємця за законом, а тому таке право підлягає захисту шляхом звільнення майна з-під арешту (скасування запису про обтяження), що відповідає вимогам ч.2 ст. 16 ЦК України.

28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України, право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції.

Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що арешт нерухомого майна та заборони відчуження що належало померлій ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , порушує права та законні інтереси позивача в справі, так як останній є спадкоємцем першої черги, оскільки унеможливлює переоформлення, користування та розпоряджання даним майном і тому права позивачка підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області про звільнення майна з під арешту - задовольнити.

Скасувати арешт з всього нерухомого майна, належного спадкодавцю ОСОБА_2 , перенесеного Білгород-Дністровською державною нотаріальною конторою 17.04.2008р. до оновленого реєстру заборон, реєстраційний номер обтяження: 7038631, як архівний запис № 28-92 від 29.09.1992 року, на підставі обтяження: Повідомлення Білгород-Дністровського банку від 28.09.1992 року, б/н. та виключити цей запис з реєстру..

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.Д. Анісімова