ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1279/21Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/817/1150/21 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Стецюк М.А.

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Осіва П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №601/1279/21 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Осів Павло Володимирович на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 8 вересня 2021 року та на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає до виконання , постановленого суддею Коротичем І.А., -

ВСТАНОВИв:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Кременецького районного суду Тернопільської області з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає до виконання.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 8 вересня 2021 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича від 24 жовтня 2017 року, що зареєстрований в реєстрі за №16661 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 908.00 гривень.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Осіва Павла Володимировича про ухвалення додаткового рішення в частині відшкодування судових витра на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає до виконання .

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Осів П.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Кременецького районного суду від 8 вересня 2021 року змінити шляхом виключення з мотивувальної частини рішення наступних абзаців:

Згідно частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що ОСОБА_1 дійсно поніс витрати на правничу допомогу, матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу в розмірі 40000 гривень, у зв`язку з порушенням позивачем норм Цивільного процесуального кодексу України щодо подання такої заяви про відшкодування витрат на професійну (правничу) допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки суд передчасно вирішив питання про розподіл судових витрат в частині витрат на професійну (правничу) допомогу, чим порушив порядок вирішення питання про розподіл судових витрат (в частині витрат на професійну (правничу) допомогу), який визначений процесуальним законодавством.

Зазначає, що 19.05.2021 між ОСОБА_1 та адвокатом Осівим П.В. укладено Договір про надання правничої допомоги №19/05. Відповідно до пункту 3.2 Договору сторони дійшли згоди, що за надання правничої допомоги, передбаченої предметом цього Договору, Клієнт виплачує Адвокату гонорар: в у фіксованому розмірі 40000 гривень не залежно від обсягу послуг та витраченого Адвокатом часу. Розгляд справи відбувся у судовому засіданні 08 вересня 2021 року, позов задоволено. Сторонами Договору підписано Акт прийому прийому-передачі наданих правничих послуг від 10.09.2021 року на суму 40000,00 грн. ОСОБА_1 клопотанням про приєднання доказів від 13.09.2021 надав суду докази витрат на правничу допомогу, зокрема: Договір про надання правничої допомоги №19/05 від 19.05.2021, Акт прийому прийому-передачі наданих правничих послуг від 10.09.2021 року на суму 40000,00 грн., та докази надсилання на адресу сторонам копії заяви від 08.09.2021 про компенсацію витрат на правничу допомогу.

Посилається на те, що вирішувати питання про розподіл судових витрат суд міг не раніше 5 днів після ухвалення рішення суду по сутті спору. Суд після отримання доказів, що підтверджують понесені витрати, повинен був призначити судове засідання та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Окрім того, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що документів, які б засвідчували факт того, що ОСОБА_1 поніс витрати на правничу допомогу, матеріали справи не містять. Отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відшкодуванню підлягають лише фактично понесені витрати на професійну (правничу) допомогу.

Також зазначає, що за надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції позивач понесе витрати у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

В апеляційній скарзі на ухвалу Кременецького районного суду від 17 вересня 2021 року ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Осів П.В., просить скасувати ухвалу Кременецького районного суду від 17 вересня 2021 року та ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ПАТ Комерційний банк ПриватБанк на його користь витрати понесені на отримання професійної правничої допомоги в розмірі 40000 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувану ухвалу постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Висновок суду, що позивачем не подано належного розрахунку суми судових витрат суперечить фактичним матеріалам справи та не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ КБ ПриватБанк просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Посилається на те, що на підтвердження надання адвокатом адвокатських послуг під час розгляду справи до позовної заяви не було надано акт наданих послуг та рахунок-фактуру наданих послуг. Вказані документи не є підставою для відшкодування витрат позивача, оскільки: ним не надано ні платіжного доручення, ні виписки про зарахування коштів на рахунок адвоката, ні будь-якого іншого фінансового документа, який підтверджував би оплату послуг адвоката.

Зазначає, що справа, яка розглядалась не була складною, фактично був відсутній представник відповідача, тому перешкод щодо розгляду справи не відбувалось та не проводилось надання додаткової правової допомоги.

У рішенні від 06.03.2019 р. у справі №922/1163/18 Верховний Суд зробив висновок щодо розміру суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, вказавши, що: «Відсутність у договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару».

В ухвалі від 11.02.2019 р №335/9780/15-ц Касаційний цивільний суд Верховного Суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

При вирішенні питання відшкодування витрат на правову допомогу, судами застосовується тлумачення критерію розумності, викладене у рішенні Європейського суду з прав людини «Лавеніс проти Латвії» (п. 154) від 28 листопада 2002 р.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Осів П.В. підтримав вимоги апеляційних скарг, зіславшись на викладені у них доводи .

Інші учасники справи, будучи належно повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явились.

Враховуючи наведене та вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи питання про відмову у стягненні витрат на правову допомогу у рішенні суду від 08 вересня 2021 року, суд вважав, що документів, які б свідчили, що позивач дійсно поніс витрати на правничу допомогу матеріали справи не містять. Разом із тим, ухвалою суду від 17 вересня 2021 року суд відмовив в ухваленні додаткового рішення про відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не подано належного розрахунку суми судових витрат на правову допомогу, а також, в рішенні суду від 8 вересня 2021 року вже вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільне - процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За приписами п.1 ч.2 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 у травні 2021 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає до виконання. У позовній заяві позивачем відповідно до вимог п.9 ч.3.ст.175 ЦПК України зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок витрат, які позивач поніс і очікує понести в процесі розгляду справи за даним позовом складає 40000 грн. та 908,00 грн. сплаченого судового збору (а.с.2-9).

Розгляд справи відбувся у судовому засіданні 08 вересня 2021 року.

До початку розгляду справи 08 вересня 2021 року через канцелярію суду позивачем ОСОБА_1 була подана заява про компенсацію витрат на професійну правову допомогу 40000 грн., де зазначалося, що докази щодо витрат на правову допомогу будуть подані в строки, визначені ч.8 ст.141 ЦПК України. (а.с.51-52)

13.09.2021 року ОСОБА_1 шляхом поштового зв`язку подав до суду клопотання про приєднання доказів витрат на правничу допомогу, зокрема: Договір про надання правничої допомоги №19/05 від 19.05.2021, Акт прийому прийому-передачі наданих правничих послуг від 10.09.2021 року на суму 40000,00 грн., а також докази надсилання на адресу відповідача та третьої особи копії заяви від 08.09.2021 про компенсацію витрат на правничу допомогу у справі №601/1279/21, Договору про надання правничої допомоги №19/05 від 19.05.2021, Акту прийому прийому-передачі наданих правничих послуг від 10.09.2021 року на суму 40000,00 грн. (а.с.63-74).

Із поданих документів вбачається, що 19.05.2021 між ОСОБА_1 та адвокатом Осівим П.В. було укладено договір про надання правничої допомоги №19/05 від 19 травня 2021 року ( а.с.65-66).

Відповідно до пункту 3.2 Договору сторони дійшли згоди, що за надання правничої допомоги, передбаченої предметом цього Договору, Клієнт виплачує Адвокату гонорар: в суді першої інстанції у фіксованому розмірі 40000 грн. (незалежно від обсягу послуг та витраченого Адвокатом часу).

Сторонами Договору підписано Акт прийому-передачі наданих правничих послуг від 10.09.2021 року на суму 40000,00 грн. ( а.с.67)

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до судових дебатів було подано заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, у якій зазначалося, що позивач понесе витрати на отримання професійної правничої допомоги в сумі 40000 гривень. Докази про надання правничої допомоги, відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, були надані 13 вересня 2021 року, тобто протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, про що до закінчення судових дебатів була зроблена відповідна заява.

Згідно ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Аналогічні вимоги визначені ч.1 ст.246 ЦПК України.

З урахуванням вищенаведених обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку в оскаржуваному рішенні суду про відсутність доказів понесених витрат на правову допомогу. Вирішення питання про розподіл витрат на професійну (правничу) допомогу у рішенні суду від 08 вересня 2021 року за наявності заяви позивача в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України є передчасним. При цьому судом в ухвалі від 17 вересня 2021 року безпідставно відмовлено в ухваленні додаткового рішення про відшкодування витрат на правову допомогу, з мотивів, що позивачем не подано належного розрахунку суми судових витрат на правову допомогу, а також, в рішенні суду від 8 вересня 2021 року вже вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, та у зв`язку із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права, рішення суду від 8 вересня 2021 року слід змінити, виключивши з мотивувальної частини вказівку суду, що документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що ОСОБА_1 дійсно поніс витрати на правничу допомогу, матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу в розмірі 40000 гривень, у зв`язку з порушенням позивачем норм Цивільного процесуального кодексу України щодо подання такої заяви про відшкодування витрат на професійну (правничу) допомогу.

Також у зв`язку із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права до скасування підлягає ухвала Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2021 року про відмову в ухваленні додаткового рішення в частині відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, було заявлене відповідачем ПАТ КБ ПриватБанк у відзиві на апеляційну скаргу і апеляційний суд приймає його до уваги, оскільки судом першої інстанції вирішено питання щодо витрат на правову допомогу без участі сторін, що позбавило відповідача подати свої заперечення відносно розміру витрат на правову допомогу.

Вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу, колегія суддів, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи, а саме, що справа не становила великої складності у розгляді, фактично відповідач не заперечував щодо задоволення позову, був відсутній у судових засіданнях, як і відсутній був позивач та його представник, окрім останнього судового засідання 08 вересня 2021 року.

Таким чином, заяву адвоката Осіва П.В. в інтересах позивача ОСОБА_1 про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу слід задовольнити частково, а саме з ПАТ КБ ПриватБанк підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 20000 тис. грн., що підтверджуються доданими 16.09.2021 року доказами, а саме: договором №19/05 про надання правничої допомоги від 19 травня 2021 року; актом здачі-приймання наданої правничої допомоги 19 травня 2021 року, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Разом із тим колегія суддів не погоджується з доводами відзиву на апеляційну скаргу, що вказані документи не є підставою для відшкодування витрат позивача, оскільки ним не надано ні платіжного доручення, ні виписки про зарахування коштів на рахунок адвоката, ні будь-якого іншого фінансового документа, який підтверджував би оплату послуг адвоката, оскільки такі витрати у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Отже, витрати на правову допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Враховуючи подані докази про витрати на професійну правову допомогу, такі вимоги слід задовольнити частково та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ПАТ КБ ПриватБанк на користь позивача 20000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути 454 грн. судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Осів Павло Володимирович, на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 8 вересня 2021 року та на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2021 року задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 8 вересня 2021 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення суду вказівку суду, що документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку ( квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що ОСОБА_1 дійсно поніс витрати на правничу допомогу, матеріали справи не містять .

За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу в розмірі 40 000 гривень, у зв`язку з порушенням позивачем норм Цивільного процесуального кодексу України щодо подання такої заяви про відшкодування витрат на професійну (правничу) допомогу.

Ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк (юридична адреса: вул.Грушевського,1Д, м.Київ, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) 20000 грн. витрат на професійну правничу допомогу .

Стягнути з Публічного аціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк (юридитчна адреса: вул.Грушевського,1Д, м.Київ, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 жит. АДРЕСА_1 ) 454 грн. судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 грудня 2021 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.