Справа№592/2533/20
Провадження №2/592/187/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді Катрич О.М.

за участю секретаря судового засідання Дядечко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, визнання права власності на частку спільного сумісного майна подружжя

та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права спільної сумісної власності на квартиру та поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 (а.с. 2-3 т.1, а.с. 37-38 т.2) свої вимоги мотивує тим, що він перебуває у шлюбі з відповідачкою, який було зареєстровано 08 липня 2005 року. В період шлюбу подружжя придбало квартиру в АДРЕСА_1 , загальною площею 242,96 кв.м. у відповідності до договору купівлі продажу від 06 травня 2016 року, покупцем по договору була відповідачка, проте позивач надав відповідну письмову згоду на вчинення даного правочину, про що зазначено у договорі. На даний час подружжя проживає окремо один від одного, проте шлюб за рішенням суду не розірваний. Враховуючи той факт, що на даний час склалися не зовсім приязні стосунки між ними, постало питання поділу спірної квартири, котрою жоден із подружжя на даний час не користується, позивач звернувся до відповідачки з відповідним листом з метою досудового врегулювання спору про поділ спірної квартири в натурі через відповідний нотаріальний договір, але спір так і не було врегульовано.

Тому просить суд: 1) Визнати квартиру АДРЕСА_2 - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; 2) Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , залишивши за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину цієї квартири. Стягнути з відповідачки понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Мірошниченко А.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 надала відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову та вважає, що поділу підлягає все майно, що було набуто в період шлюбу, а саме: двокімнатна квартира АДРЕСА_3 ; приміщення загальною площею 4м2 № 48 по АДРЕСА_4 ; двох-поверхнева квартира АДРЕСА_2 ; автомобіль марки Volkswagen Caddy н.з. НОМЕР_1 . (а.с. 38 т.1, а.с. 39-41 т.2)

11.06.2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом та збільшеними позовними вимогами (а.с. 70-75 т.1, а.с. 100-118 т.1, а.с. 227-230 т.1), посилаючись на те, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 08 липня 2005 року по теперішній час, тобто шлюб розірвано не було. Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з матір`ю. Батько з дітьми не спілкується, вчиняв домашнє насильство відносно сина ОСОБА_6 . Щодо поділу майна, то не згодна із розподілом часток об`єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , визначених у висновку будівельно-технічного дослідження № 1256 від 22 липня 2019 року, так як було проведено без її відома та згоди, запропоновано лише один варіант поділу квартири на окремі об`єкти нерухомості. Взагалі, вони приймала активну участь у ремонті квартири, більше ніж чоловік, брала гроші у борг, мала депозити, діти проживають з нею, і у відповідності до ч.2 ст.70 СК України суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, особливо якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його за шкоду інтересам сім`ї. Тому просить виділити у власність ОСОБА_2 2/3 частини квартири, а не Ѕ частину як просить позивач за первісним позовом.

Також, вказує, що 17.02. 2015 року за взаємною згодою подружжя укладено Договір № 29 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУМБУД-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 про участь у Фонді фінансування будівництва виду А та внесення спільних грошових коштів в об`єкт інвестування, а саме двох-кімнатну квартиру під номером АДРЕСА_3 . Згідно даного договору на ім`я довірителя ОСОБА_1 видано Свідоцтво про участь у Фонді фінансування будівництва № 31, що є Додатком № 1 до Договору про участь у Фонді від 17 лютого 2015 року № 29, яким закріплено об`єкт інвестування - двох-кімнатна квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 70,18 м2. Для укладення договору від 17 лютого 2015 року № 29 між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «СУМБУД-ІНВЕСТ», як обов`язковою умовою для його укладення, необхідно було погодження ОСОБА_2 , як дружини і подальшого співвласника. Для цього ОСОБА_2 спільно із ОСОБА_1 обирали об`єкт нерухомості, що в подальшому побудується, та остання особисто фіксувала своє погодження у відповідних журналах ТОВ «ФК «СУМБУД-ІНВЕСТ» щодо погодження про укладення Договору та відмітку поінформованості. Згідно договору був встановлений графік подальшого внесення довірителем коштів до фонду фінансового будівництва. У зв`язку з тим, що спільно заощаджених сімейним бюджетом коштів не вистачало, ОСОБА_2 зняла кошти з власного депозитного рахунку НОМЕР_2 , відкритому в акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» з 16 травня 2014 року, в сумі 13 000 грн., що мало місце 20 лютого 2015 року, що підтверджується довідками AT КБ «ПриватБанк» від 11 червня 2020 року № UNIAGQV71UHS5GRG та від 12 червня 2020 року № V109I9G7RF0SQRJ1. Крім того, ОСОБА_2 зняті кошти з власного рахунку, виплачені останній через пологи та перебування у декретній відпустці по догляду за дитиною в сумі 5 000 грн. А також кошти в сумі 100 000 грн., запозичені позивачем за зустрічним позовом у батька, ОСОБА_7 , відповідно до розписки від 16 лютого 2015 року, в загальній сумі 118 000 грн. Зняття коштів з рахунків та отримання коштів за борговою розпискою відбувалось в період з 16 лютого 2015 року по 20 лютого 2015 року, в межах часу визначеного графіком внесення платежів. Перераховані вище кошти ОСОБА_2 віддала своєму чоловікові для внесення їх на рахунок ТОВ «ФК «СУМБУД-ІНВЕСТ». Відповідно до відомостей, вказаних у листі ТОВ «ФК «СУМБУД-ІНВЕСТ» від 03 червня 2020 року № 03/06, саме ОСОБА_1 сплатив кошти за квартиру в повному обсязі. Необхідно звернути увагу суду на те, що предметом Договору про участь у Фонді № 29 були майнові права, отримані за кошти сім`ї на набуття в майбутньому права власності на квартиру в інтересах сім`ї з метою подальшого спільного проживання в ній сім`єю. Однак, після отримання первісного позову, стало відомо, що прихований факт відступу ОСОБА_1 права вимоги на об`єкт інвестування за Договором № 29 про участь у Фонді фінансування будівництва виду А від 17 лютого 2015 року на користь третьої особи - його матері, ОСОБА_3 . Пізніше, спірна квартира 29 вересня 2016 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Матус Н.М. була зареєстрована за ОСОБА_1 . Крім того, відповідно до листа ТОВ «ФК «СУМБУД-ІНВЕСТ» від 03 червня 2020 року № 03/06, стало відомо, що в квітні 2016 року ОСОБА_1 склав заяву, в якій відступає права вимоги третій особі (його матері ОСОБА_3 ), при цьому не доводячи до відома ОСОБА_2 . Так, між ОСОБА_1 та його матір`ю ОСОБА_3 укладено Договір відступлення права вимоги на об`єкт інвестування за Договором від 17 лютого 2015 року №29. При цьому кошти, сплачені ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «ФК «СУМБУД-ІНВЕСТ» відповідно до графіку погашення, як довірителем по Договору про участь у Фонді фінансування будівництва виду А від 17 лютого 2015 року № 29, останньому не повертались. Так, по завершенню будівництва об`єкту інвестування і введення його в експлуатацію, ОСОБА_3 отримала у власність закріплену за первісним Договором про участь у Фонді фінансування будівництва виду А від 17 лютого 2015 року № 29, двох-кімнату квартиру, загальною площею 71,42 м2, житловою площею 35,5 м2, розташованою за адресою: АДРЕСА_6 , яку одразу ж подарувала своєму сину - ОСОБА_1 . Позивач за зустрічним позовом вважає, що Договір відступлення прав вимоги на об`єкт інвестування за Договором про участь у Фонді фінансування будівництва виду А від 17 лютого 2015 року № 29, двох-кімнатної квартири, загальною площе 71,42 м2, житловою площею 35,5 м2, розташованою за адресою: АДРЕСА_6 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , є удаваним правочином та юридичні наслідки правочину - недійсними, оскільки правочин був спрямований на приховання набуття права власності на об`єкт інвестування у шлюбі та усунення як співвласника ОСОБА_2 від права спільної сумісної власності на зазначений вище об`єкт нерухомості. Натомість спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу і просить визнати її частку у спільному майна у розмірі 2/3 частини, посилаючись на ч.2 ст.70 СК України.

Щодо поділу нежилого приміщення, кладової, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 4 м2, під реєстраційним номером об`єкту нерухомості 101. Нежиле приміщення придбане за спільною згодою подружжя за спільно заощаджені кошти. Власником приміщення, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за номером інформаційної довідки 212580962, є ОСОБА_1 відповідно до Договору купівлі-продажу нежилого приміщення, кладової від 29 травня 2018 року зареєстрований в реєстрі за № р/№ 690 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кишенюк Л.П. Тому вказане нерухоме майно, відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, є спільно сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між подружжям.

Транспортний засіб марки «Volkswagen» модель «Cady», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, придбаний за обопільною згодою сторін та за їх спільно заощаджені кошти, що мало місце в 2008 році. Власником автомобіля був ОСОБА_1 , однак потім автомобіль продав. Тому просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5946/2019/1749419 від 01 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , а також зобов`язати відшкодувати їй 1/2 вартості оціненого транспортного засобу марки «Volkswagen» модель «Caddy», , як компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Просить суд:

1) Визнати Договір відступлення прав вимоги на користь третьої особи - ОСОБА_3 , за Договором про участь у Фонді фінансування будівництва виду А від 17 лютого 2015 року № 29, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «СУМБУД-ІНВЕСТ», недійсним, а правочин удаваним;

2) Визнати двох-кімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 , загальною прощею 71,42 м2, житловою площею 35,5 м2, під реєстраційним номером об`єкту нерухомості 01 - об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

3) Виділити у власність ОСОБА_2 2/3 частини квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 ;

4) Виділити у власність ОСОБА_2 2/3 частини квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 242,96 м2, житловою площею 73,4 м2;

5) Визнати 1/2 частину нежилого приміщення, кладової, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 4 м2 за ОСОБА_2 ;

6) Визнати право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки «Volkswagen» модель «Cady», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, за ОСОБА_2 ;

7) Визнати недійсним Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5946/2019/1749419 від 01 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , за яким відчужено автомобіль марки «Volkswagen» модель «Caddy», 2008 року випуску, номер кузову (шасі, рами) НОМЕР_3 ;

8) Зобов`язати Відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 відшкодувати 1/2 вартості оціненого транспортного засобу марки «Volkswagen» модель «Caddy», 2008 року випуску, номер кузову (шасі, рами) НОМЕР_3 , на користь Позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , як компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. А також стягнути судові витрати по справі.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник - адвокат Жалковський В.Ю. зустрічні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задовольнити.

У відзиві на зустрічний позов від 09.09.2020 року адвокат Мірошніченко А.В. вказує, що автомобіль марки «Volkswagen» модель «Caddy» був проданий іншій особі, про що повідомлялася ОСОБА_2 і він готовий сплатити їй Ѕ частину вартості цього автомобіля, як вона і просить компенсацію в сумі 61 405 грн., яка внесена на депозитний рахунок суду. Визнавати договір купівлі-продажу 01 листопада 2019 року немає жодних підстав.

Що ж стосується квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ,то не заперечує, що вона є об`єктом спільного майна подружжя і підлягає поділу, але посилання позивачки на той факт, що з нею проживають діти, не є підставою для пропорційного збільшення її частки при поділі майна з Ѕ частини на 2/3 частини квартири.

Щодо визнання правочину удаваним та визнання права спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 та її поділ, вважає, що аргументи, котрі викладені в зустрічній позовній заяві не мають під собою нічого іншого, окрім припущень, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки є безпідставними. Про відступлення прав вимоги за додатковою угодою №2 до договору від 17 лютого 2015 року про участь у Фонді фінансування будівництва виду А позивачка знала та була повідомлена відповідачем про дане відступлення, її згоди на даний правочин не потребувалось, оскільки придбавались лише майнові права, а не придбавалась квартира як об`єкт нерухомості. У подружжя була чітка домовленість, що квартира у АДРЕСА_6 залишиться в особистій власності відповідача, тоді як квартира за адресою: АДРЕСА_1 , придбавається як об`єкт спільної сумісній власності подружжя. На початку квітня 2016 року відповідачу запропонували придбати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , коштів на її придбання у нього не вистачало, тому він звернувся за допомогою до ОСОБА_9 , котра в свою чергу мала власні грошові заощадження за рахунок продажу квартири в м. Черкаси у 2012 році. Єдиною умовою надання даних коштів було відступлення на її ім`я майнових прав на квартиру у АДРЕСА_6 , на що позивачка та відповідач дали свою згоду і як результат подружжя придбало згідно договору купівлі - продажу від 06 травня 2016 року квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що покази свідків про отримання у борг грошей не можуть бути належними доказами, як і самі розписки, які складені як штучні докази. Також вважає, що доводи позивачки та її представника є помилковими, що правочин є удаваним, матеріалами справи не встановлено, що сторони уклали договір про відступлення прав і обов`язків за договором інвестування з метою приховати інший договір, оскільки з установлених обставин не видно, що між сторонами склалися правовідносини, що витікають з інших правовідносин.

Крім цього, вважає, що у даному випадку пропущений строк позовної давності, у питанні визнання правочину удаваним, а договору відступлення прав вимоги недійсним. Тому наполягає на застосуванні строків позовної давності в цій позовній вимозі, так як позивачка була повідомлена про факт і намір відступлення права вимоги третій особі.

Щодо поділу нежилого приміщення кладової, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 4 м2, то проти даного поділу не заперечує, але згодні сплатити відповідну грошову компенсацію за Ѕ частину вартості кладової, оскільки квартира за цією адресою не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а визнання за позивачкою права на 1/2 частину нежилого приміщення без права на квартиру не дає змоги використовувати дане приміщення за призначенням. (а.с.190-192 т.1)

З наданої відповіді на відзив убачається, що продаж спірного автомобіля відбулася без письмової згоди ОСОБА_2 , яка заслуговую на реальну компенсацію від продажу автомобіля, а не занижену ціну. ОСОБА_1 не дбає про матеріальне забезпечення сім`ї, тому його дружина а також у відповідності до норм Сімейного кодексу України має право власності саме на 2/3 частину обох квартир. Крім цього, вважають, що відносно квартири по АДРЕСА_8 була проведена афера лише з тією метою, щоб вона не була визнана спільним майном подружжя, для чого була відступлена матері ОСОБА_1 , яка і передала її у власність потім сину за договором дарування. Тому є законні підстави для визнання правочину саме удаваним. Що ж стосується боргових розписок, то вони в повній мірі засвідчують факт передачі та отримання грошей, є документом. Щодо пропуску позовної давності, то з цим не погоджується представник ОСОБА_10 , так як не надано жодного доказу, що позивач могла знати про факт відступлення права вимоги в квітні 2016 року. (а.с. 235-251 т.1)

Третя особа- ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що в її присутності ОСОБА_2 брала у борг гроші у свого батька ОСОБА_7 у м. Глухів та складала розписки, а також позивачка проводила ремонт у квартирі і закупала будівельні матеріали та домовлялася з робітниками.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідка, суд вважає, що первісний позов необхідно задовольнити повністю, а зустрічний позов частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 08.07.2005 року перебувають у шлюбі. (а.с. 6, 55 т.1). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.6) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з матір`ю в квартирі АДРЕСА_3 . (а.с.119- 120) Дана обставина ОСОБА_1 не оспорюється. Згідно судового наказу Ковпаківського районного суду м.Суми від 20.05.2019 року ОСОБА_1 сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) на двох неповнолітніх дітей. (а.с.139 т.1)

У період шлюбу подружжя придбало квартиру в АДРЕСА_1 , загальною площею 242,96 кв.м. у відповідності до договору купівлі продажу від 06 травня 2016 року. Право власності зареєстровано за ОСОБА_2 згідно інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в.с. 4-5 т.1 ) Сторони визнають, що дана квартира є спільним майном подружжя і підлягає поділу.

13.12.2019 року ОСОБА_1 за місцем реєстрації ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_9 направляв листа з пропозицією поділити в натурі цю квартиру у позасудовому порядку. Також з цією метою було виготовлено технічний паспорт та замовлено будівельно-технічне дослідження (а.с.10, 11-25 т.1), але сторони не дійшли згоди з цього приводу.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, згідно із ч.1 ст.61 СК України.

Згідно із ст.63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Разом з цим, положеннями ст.70 цього кодексу визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Так, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 вважає, що частки у праві власності є рівними, натомість відповідачка просить суд визнати за нею право власності на 2/3 частини спірної квартири, посилаючись на норми Сімейного кодексу України.

Проаналізувавши доводи ОСОБА_2 та її представника, якими вони обгрунтовують свою позицію та докази надані на їх підтвердження, суд вважає, що квартиру АДРЕСА_2 необхідно визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за кожним з них по Ѕ частини, а не як просить відповідач позивач за зустрічним позовом, оскільки не знайшло в суді підтвердження тих фактів, що чоловік не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дітей, приховує свій реальний матеріальний стан, витрачав майно на шкоду інтересам сім`ї, такі доводи є голослівними і не підтверджені належними та достатніми доказами у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України. Позивач сплачує аліменти на утримання дітей, їх розмір визначений судовим рішенням на її вимогу (а.с.139 т.1), про збільшення розміру аліментів сторона до суду не зверталася, один лише факт, що неповнолітні діти проживають із матір`ю не є достатньою підставою для збільшення розміру частки одному із подружжя, враховуючи конкретні обставини даної справи. Так, суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, але не зобов`язаний, враховуючи те, що для цього немає достатніх та доведених обставин.

Що стосується зустрічних вимог стосовно квартири АДРЕСА_3 , з огляду на заявлені позовні вимоги та обраний спосіб захисту, наведені сторонами докази, суд дійшов такого висновку.

17.02.2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУМБУД-ІНВЕСТ» був укладений Договір № 29 про участь у Фонді фінансування будівництва виду А та внесення грошових коштів в об`єкт інвестування, а саме двох-кімнатну квартиру під номером АДРЕСА_3 . Згідно даного договору на ім`я довірителя ОСОБА_1 видано Свідоцтво про участь у Фонді фінансування будівництва № 31, що є Додатком № 1 до Договору про участь у Фонді від 17 лютого 2015 року № 29, яким закріплено об`єкт інвестування - двох-кімнатна квартира АДРЕСА_5 між АДРЕСА_8 , загальною площею 70,18 м2. (а.с. 46-51 т.1)

Згідно листа ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУМБУД-ІНВЕСТ» від 03.06.2020 року, ОСОБА_1 згідно даного договору та виданого йому свідоцтва, в якому визначений графік внесення коштів (17.02.2015, 18.02.2015 та 27.02.2015) сплатив їх за квартиру в повному обсязі- 498 526 грн., що також підтверджується у листі ПАТ « Укргазбанк» від 25.11.2020 року. (а.с. 57 т.2)

Після цього, ОСОБА_1 в квітні 2016 року написав заяву, в якій відступає права вимоги третій особі- ОСОБА_3 . Після підписання додаткової угоди договір з ОСОБА_1 вважається розірваним. Всі права на квартиру АДРЕСА_10 перешли третій особі, тобто ОСОБА_3 (а.с. 45, 50 т.1)

Так, 25.04.2016 року ОСОБА_3 та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУМБУД-ІНВЕСТ» уклали Договір № 87 про участь у Фонді фінансування будівництва виду А та внесення грошових коштів в об`єкт інвестування, а саме двох-кімнатну квартиру під номером АДРЕСА_3 . (а.с. 69 т.2) Цього ж дня видано на її ім`я Свідоцтво про участь у Фонді фінансування будівництва № 31, що є Додатком № 1 до договору, в якому також визначений графік подальшого внесення коштів і зазначено, що 25.04.2016 року сплачено 100 % -498 526 грн. та видана довідка від 04.07.2016 року. (а.с. 77-78, 82 т.2) 28.04.2016 року між сторонами була укладена ще одна Додаткова угода № 1 до договору № 87 від 25.04.2016 року (а.с.80 т.2)

06.07.2016 року був складений Акт прийому-передачі квартири, за яким ПАТ «Сумбуд» (забудовник) передав вказану вище квартиру в належному стані довірителю- ОСОБА_3 (а.с.81 т.2) 22.07.2016 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 (а.с.88-89 т.2)

В свою чергу, ОСОБА_3 29.09.2016 року укладає договір дарування, предметом якого є спірна квартира та ОСОБА_1 отримує у дар і становиться власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, матеріалами реєстраційної справи № 01. (а.с. 60-6 т.1, а.с. 60-90 т.2)

Як убачається із пояснень ОСОБА_2 , на придбання цієї квартири вона знімала кошти з депозитного рахунку, брала кошти у борг, потім робила за власні кошти там ремонт та придбавала меблі, а чоловік в цьому участі не приймав, грошей не давав, частину давала свекруха, але цих грошей на придбання квартири все рівно не вистачало. Оскільки нею здійснений у двох-кімнатній квартирі за її власні кошти капітальний ремонт істотно збільшив вартість квартири, в силу вимоги частини першої статті 62 Сімейного кодексу України, то вважає, що щонайменше з цих підстав вищезазначена квартира підлягає визнанню судом об`єктом спільної сумісної власності подружжя. На підтвердження своїх доводів надає суду копії розписок, наданих ОСОБА_2 , гроші вона запозичала у свого батька ОСОБА_7 у м. Глухів Сумської області 16.02.2015 року в сумі 100 000 грн. Також, 06.01.2018 року отримала у борг від ОСОБА_12 200 000 грн., 07.01.2019 року отримала у борг від ОСОБА_12 200 000 грн., а 16.02.2015 року, 02.05.2016 року та 09.02.2019 року отримала у борг від ОСОБА_7 100 000 грн., 100 000 грн. та 150 000 грн. (а.с. 83- 87, 119, 136 т.1)

Згідно довідок від 11.06. та 12.06.2020 року АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 мала депозитний рахунок з 01.01.2015 -01.03.2015 і здійснювала певні транзакції. (а.с.134-135 т.1)

Згідно копії товарних чеків, квитанцій, видаткових накладних за період з 28.11.2017, 05.01.2018, 19.01.2018, 22.01.2018, 02.08.2018, 09.08.2018, 14.02.2018, 20.02.2018, 26.02.2018, 17.12.2018, 17.02.2019, 12.05.2019, 08.07.2019, договору купівлі-продажу № 22 меблів від 22.06.2019 року, договору від 20.12.2018, 05.08.2019 та 10.08.2019, 26.09.2019 тощо, саме ОСОБА_2 займалася придбанням меблів, будівельних матеріалів та домовлялася з робочими про інші види ремонтно-будівельних робіт. Такі докази не були спростовані ОСОБА_1 та його представником. (а.с.143-180 т.1)

Як пояснив ОСОБА_1 дана квартира обиралася для проживання в ній сім`єю, але повної вартості у нього не вистачало на її придбання і тоді гроші запропонувала дати його мати, так як остання продала квартиру у м. Черкаси 13.03.2012 року за 173 304 грн., що підтверджується копією договору купівлі-продажу. Гроші їй не повертали. Оскільки гроші за придбання квартири були його та матері, а дружина грошей не надавала, то це і є його особистою власністю. Крім цього, між ним та дружиною була домовленість про те, що на нею буде зареєстрована квартира за адресою: АДРЕСА_1 , а за ним квартира під номером АДРЕСА_3 , але остання такого не підтвердила.(а.с. 193 т.1 )

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" від 18.09.91 р 1560-XU, за рішенням інвестора права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим громадянам ті юридичним особам у порядку, встановленому законом. Взаємовідносини при такі передачі прав регулюються ними самостійно на основі договорів. У пункті 6.2.2. договору від 17 лютого 2015 року про участь у Фонді фінансування будівництва виду А зазначено аналогічне положення.

Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Так, встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті235 ЦК України має визначити правочин, який насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним. Таким чином, вимоги про визнання удаваним договору спрямовані на встановлення обставин, які є підставою для вирішення спору та підлягають з`ясуванню судом під час вирішення спору (пункти 43, 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц, провадження № 14-498цс18).

Звертаючись з зустрічним позовом про визнання Договору відступлення прав вимоги на об`єкт інвестування за Договором про участь у Фонді фінансування будівництва виду А від 17 лютого 2015 року № 29 удаваним правочином, позивач посилався на те, що цей правочин був спрямований на приховання набуття права власності на об`єкт інвестування у шлюбі та усунення як співвласника ОСОБА_2 від права спільної сумісної власності на зазначений вище об`єкт нерухомості, але позивач конкретно не зазначив, який же саме правочин був вчинений, не заявляв вимоги визнати договір дарування квартири недійсним тощо, при цьому позивач у позовній вимозі не визначив та не обґрунтував, які саме наслідки удаваного правочину необхідно застосувати до спірних правовідносин. Слід зазначити, що ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Крім цього, ОСОБА_3 повинна виступати в якості відповідача по справі, а не третьої особи, так як вона є стороною Договору відступлення прав вимоги на об`єкт інвестування.

Разом з цим, під час судового розгляду справи було встановлено, що сторони вибирали об`єкт - квартиру АДРЕСА_3 , будучи у шлюбі для проживання в ній сім`єю. Подружжям було прийнято рішення про те, що саме між чоловіком- ОСОБА_1 та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУМБУД-ІНВЕСТ» був укладений договір від 17 лютого 2015 року про участь у Фонді фінансування будівництва виду А. Однак потім, ОСОБА_1 , після внесення всіх необхідних коштів у загальній сумі 498 526 грн., в квітні 2016 року відступає права вимоги третій особі- ОСОБА_3 , тобто своїй матері, пояснюючи це тим, що вона надавала кошти на цю квартиру Так, квартира у м. Черкаси була продана 13.03.2012 року за 173 304 грн., загальна вартість спірної квартири у м. Суми значно вище- 498 526 грн. Разом з цим, суду не надано достовірних доказів того, що саме ці кошти в розмірі 173 304 грн. через три роки були вкладені у придбання квартири АДРЕСА_3 або доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 подарувала ці кошти сину. Навпаки, право власності на квартиру було оформлено за ОСОБА_3 вже після того, як була вже сплачена вся сума коштів за квартиру. З наявних доказів, наданих сторонами, суд робить висновок, що спірна квартира придбана за спільні кошти подружжя і не є особистою власності ОСОБА_1 , а є власністю подружжя. Так, ОСОБА_3 укладає договір з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУМБУД-ІНВЕСТ», їй передають квартиру у власність, вона її реєструє на своє ім`я та 29.09.2016 року укладає договір дарування, за яким квартира АДРЕСА_3 переходить у власність сину- ОСОБА_1 .

Тобто, в решті решт, ОСОБА_1 став одноособовим власником цього житла і заперечує, що це є спільне майно подружжя. Однак з такою позицією суд погодитися не може, оскільки зазначені вище докази і фактичні обставини та події, які слідували один за одним це спростовують.

Підводячи підсумок вищевикладеному та обраний спосіб захисту, межі заявлених позовних вимог, суд не вбачає підстав для визнання Договору відступлення прав вимоги на користь третьої особи - ОСОБА_3 , за Договором про участь у Фонді фінансування будівництва виду А від 17 лютого 2015 року № 29, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «СУМБУД-ІНВЕСТ», недійсним, а правочин удаваним, також вимога про визнання договору дарування від 29.09.2016 року недійсним взагалі не ставилася перед судом, однак є підстави для задоволення інших вимог, а саме необхідно визнати квартиру АДРЕСА_3 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 . Визнати 1/2 частину нежилого приміщення, кладової, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 4 м2, за ОСОБА_2 .

Згідно договору купівлі-продажу № 5946/2019/1749419 від 01.11.2019 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_8 автомобіль «Volkswagen» модель «Cady», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, який був зареєстрований за продавцем 10.11.2010 року, тобто придбаний був ним у період шлюбу і це не оспорюється. (а.с.194 т.1) До цього, 21.10.2019 року ОСОБА_1 за місцем реєстрації ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_9 направляв листа з повідомленням про намір відчужити даний транспортний засіб. (а.с.1 т.2)

Відповідно до Звіту з незалежної оцінки майна від 23.10.2019 року, ринкова вартість вказаного вище автомобіля складає 122 810 грн., яка не була спростована ОСОБА_2 та її представником. ( а.с. 97-115 т.2) З приводу поділу цього майна сторони дійшли згоди, що воно їм належить у рівних частках по Ѕ частині та підлягає поділу, але враховуючи, що цей автомобіль був проданий іншій особі, тобто його немає в наявності у сторін на час розгляду справи в суді, ОСОБА_1 вніс кошти в якості компенсації на депозитний рахунок суду в сумі 61 405 грн., а позивачка за зустрічним позовом не заперечує отримати цю суму, то необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсації за Ѕ частину автомобіля «Volkswagen» модель «Cady», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску в сумі 61 405 грн., які знаходяться на рахунку отримувача Ковпаківський районний суд м. Суми UA0008869, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26270240, банк отримувача ДКСУ, м.Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, що підтверджується квитанцією 0.0..1 від 09.06.2021 року. (а.с.139-141 т.2) Оскільки суд захистив права позивачки у такий спосіб, то підстав та необхідності визнавати недійсним Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5946/2019/1749419 від 01 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 немає, більш того, ОСОБА_8 , який є стороною даного договору, не залучений позивачкою в якості відповідача . Тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України, згідно наданих сторонами документів по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу, їх розрахунку, суд вважає їх обгрунтованими та необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 510 грн. судового збору та 9 000 грн. витрат на правову допомогу, а с ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 681 грн. 60 коп. судового збору та 6 600 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 13, 76, 141, 200, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Первісний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 510 грн. судового збору та 9 000 грн. витрат на правову допомогу.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_3 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 .

Визнати 1/2 частину нежилого приміщення, кладової, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 4 м2, за ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсації за Ѕ частину автомобіля «Volkswagen» модель «Cady», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску в сумі 61 405 грн., які знаходяться на рахунку Ковпаківського районного суду м. Суми.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 681 грн. 60 коп. судового збору та 6 600 грн. витрат на правову допомогу.

В решті позовних вимог відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Катрич