Провадження № 2/755/1713/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" лютого 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Кравченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 000 дол. США та 5 000 євро - основного боргу та 3% річних - 724,93 дол. США, 241,64 євро; витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.03.2018 р. вона надала позику відповідачу 15 000 дол. США та 5 000 євро, які він зобов`язався повернути до 01.05.2018 р., що підтверджується наданою розпискою. Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, вказану суму позики відповідач не повернув, що підтверджується наявною у позивача розпискою. За період прострочення виконання грошового зобов`язання з 03.05.2018 р. до 11.12.2019 р. на основну суму боргу, позивачем нараховано 3% річних у розмірі 724,93 дол. США та 241,64 євро, що еквівалентно відповідно 15 724,93 грн та 5 241,64 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості, з урахуванням курсу валют на дату розрахунку, становить 509 906,97 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 грудня 2019 року відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено її до підготовчого судового засідання та учасникам справи роз`яснено права подати заяви по суті справи і встановлено відповідні строки.

Цього ж дня ухвалою суду було задоволено заяву позивача про забезпечення позову.

Копію вказаних ухвал суду, разом з копіює позовної заяви та додатків до неї відповідач, ОСОБА_2 , отримав 28.02.2020 р., що підтверджується його власноручною розпискою.

02 березня 2020 року до суду надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного А.А. про закінчення виконавчого провадження № 61072988, винесена при примусовому виконанні ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 27.12.2019 р. по справі № 755/20822/19.

06 квітня 2020 року до суду надійшло клопотання відповідача про виклик свідка.

Постановою Київського апеляційного суду від 28.05.2020 р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27.12.2019 р. про забезпечення позову - залишено без змін.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року закінчено підготовче провадження у цій цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про виклик свідка.

До суду від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду відзив на позовну заяву не подав.

Судом враховується практика Європейського суду з прав людини ( Рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»), відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 16 березня 2018 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 гривневий еквівалент суми 15 000 доларів та 5 000 євро для ведення бізнесу та зобов`язався повернути вказану суму частинами, не пізніше 01 травня 2018 року, що підтверджується його власноручною розпискою.

Оскільки вимоги позивача про повернення позики залишилася без належного реагування з боку відповідача, остання звернулася до суду із позовом.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 Цивільного кодексу України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та у порядку, що передбачені договором.

На підтвердження укладеного договору позики ОСОБА_2 власноручно було складено розписку, зі змісту якої вбачається, що останній, 16 березня 2018 року отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у гривневому еквіваленті суми 15 000 доларів та 5 000 євро, які зобов`язався повернути не пізніше 01 травня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За нормою ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповіді до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Приписами ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач не повернув отриману від позивача позику в обумовлений у договорі позики строк, у зв`язку з чим суд доходить висновку про правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики від 16 березня 2018 року у розмірі 15 000,00 доларів США та 5 000,00 євро.

Крім того, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, виходячи з наступного.

Правові наслідки порушення зобов`язання визначені у ст. 611 Цивільного кодексу України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки ОСОБА_2 не виконав грошових зобов`язань за договором позики, вимога позивача про стягнення 3% річних є обґрунтованою.

Судом було перевірено розрахунок позивача суми 3% річних, що підлягає стягненню на його користь з відповідача за прострочення виконання зобов`язання, з яким суд погоджується.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про задоволення позову у цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, 3% річних за період з 03.05.2018 р. по 11.12.2019 р. (за 588 днів): від суми 15 000,00 доларів США - у розмірі 724,93 долари США, виходячи із наступного розрахунку: 15 000,00 х 3% ? 588 / 365 / 100; від суми 5 000,00 євро - у розмірі 241,64 євро, виходячи із наступного розрахунку: 5 000,00 х 3% ? 588 / 365 / 100.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, суд приходить висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду, у розмірі 5 099,10 грн. Сума судового збору обрахована, виходячи із встановленого курсу валют НБУ на 21.12.2019 р., за яким курс долара США до української гривні становив 23,68 грн за 1 долар США, а курс євро до української гривні становив 26,24 грн за 1 євро, а тому сума боргу за договором позики від 16 березня 2018 року та з урахуванням 3% річних становить 15 724,93 долари США та 5 241,64 євро, що в еквіваленті становить 509 906,97грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 15, 525-527, 530, 610-612, 625-627, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 209, 210, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 16 березня 2018 року в сумі 15 000 доларів США та 3% річних в сумі 724,93 долари США, а всього 15 724 (п`ятнадцять тисяч сімсот двадцять чотири) долари США 93 (дев`яносто три) центи та в сумі 5 000 євро та 3% річних в сумі 241,64 євро, а всього 5 241 (п`ять тисяч двісті сорок одну) євро 64 (шістдесят чотири) центи.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 5 099 (п`ять тисяч дев`яносто дев`ять) гривень 10 (десять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повний текст судового рішення складений 12 лютого 2021 року.

Суддя: