Ухвала

09 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 127/23/21

провадження № 61-18981ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітов М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 липня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк»" до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати недійсним договір поворотної фінансової допомоги від 07 грудня 2018 року.

Позовні вимоги АТ «Ідея Банк» мотивувало тим, що 07 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» в особі уповноваженого представника Оловяннікова І. Ю. укладено договір поворотної фінансової допомоги відповідно до умов якого, позикодавець - ОСОБА_1 надає позичальнику - ПАТ «Ідея Банк» грошові кошти в розмірі, визначеному в договорі, а позичальник зобов`язується прийняти позику і повернути її позикодавцеві у визначений цим договором строк, а також сплатити проценти за весь термін надання позики. У відповідності до п. 1.2 позика надана під 19,5 % річних, з виплатою відсотків в кінці терміну від дати укладання даного договору. Згідно з п. 2.1. договору сума позики становить 190 000,00 грн строком на 6 місяців. Остаточною датою повернення коштів є 07 травня 2019 року. Розділом 7 передбачена відповідальність сторін, у відповідності до якої позичальник при порушенні строку повернення позики вказаному в п. 4.1. договору зобов`язується сплатити позикодавцю пеню в розмірі 1 % від розміру позики за кожний день прострочення повернення позики. Позивач вважає зазначений договір недійсним, таким, що вчинений без наміру створення реальних правових наслідків, таким, що не укладався з боку АТ «Ідея Банк» виходячи з того, що такого банківського продукту, як договір поворотної фінансової допомоги від фізичних осіб, у АТ «Ідея Банк» не існує та не міг існувати, оскільки це не передбачено банківським законодавством України та чинною банківською ліцензією. Також, Оловянніков І. Ю. не мав повноважень на укладення таких угод і жодних погоджень на це не отримував. В АТ «Ідея Банк» відсутній як письмовий примірник оспорюваної угоди, так і будь-який запис про угоду в електронних операційних системах, хоча якби вона насправді була укладена, такий примірник та інформація про угоду зберігались би у банку згідно з вимогами чинного банківського та податкового законодавства. АТ «Ідея Банк» вважає, що договір підписаний зі сторони банку невідомою особою всупереч банківській ліцензії, керівництво банку не схвалювало укладення такого договору, рішення про цінові параметри договору компетентними органами банку не приймалися і такого банківського продукту не існувало та не може існувати в АТ «Ідея Банк». Даний правочин суперечить нормам статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та чинній банківській ліцензії від 04 листопада 2011 року № 96. Сфера дії закону за суб`єктним складом учасників є обмеженою і не поширюється на фізичних осіб, які не є суб`єктами підприємницької діяльності. Отже, укладення такого договору як банком, так і ОСОБА_1 є незаконним, а договір - недійсним. Враховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.

Вінницький міський суд Вінницької області рішенням від 27 липня 2021 року в задоволенні позову відмовив. Судові витрати залишив за позивачем. Стягнув з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Вінницький апеляційний суд постановою від 21 жовтня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк» залишив без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 липня 2021 року - без змін.

19 листопада 2021 року АТ «Ідея Банк» подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 липня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову у цій справі є визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги.

Ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду, як на підставу касаційного оскарження судових рішень в цій справі, є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Вінницького апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 липня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк»" до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов