Справа № 496/4854/20
Провадження № 2/496/1198/21
У Х В А Л А

09 лютого 2021 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування за невиконання договору про надання послуг, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов цивільний позов ОСОБА_1 в якому він просить стягнути з відповідача заборгованість за невиконаний ним договір про надання послуг, разом з яким було подано заяву про забезпечення позову.

Представник позивача обґрунтовує заяву тим, що забезпечення позову необхідно для охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у разі ухвалення його на користь позивача.

Відповідно до положень ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений: накладенням арешту на майно.

Суд розглянувши вищезазначену заяву та дослідивши всі надані до неї докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Від так, судом встановлено, що позивач звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 515 000,00 грн., які були сплаченні ОСОБА_1 за умов п. 3.2 Розділу 3 договору № 29 про надання послуг від 30.06.2020 р. в момент підписання даного договору.

Дослідивши матеріали справи та зазначені позивачем обставини, суд вважає, що на теперішній час невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реального ускладнення виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, а отже необхідним є вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладання арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна:26571227, загальна площа (кв.м.) 35,7, житлова площа (кв.м.) 18,0, загальна вартість нерухомого майна (грн) 23 964, площа самочинно збудованого (кв.м.): 0, вартість самочинно. Технічний опис майна: 1-жила кімната 18,0 кв.м.; санвузел: 2,6 кв.м.; коридор: 7,0 кв.м.; кухня: 5,6 кв.м.; балкон: 2,5 кв.м.; корисна площа: 33,2 кв.м.

Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованим, так як відсутність арешту та відчуження вказаного майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення, так як існує реальна можливість для відповідача відчужити майно третім особам, що суттєво ускладнять виконання можливого рішення суду.

Окрім того, на виконання заяви позивача, суб`єкт оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_3 надав Довідку за результатами проведення маркетингового аналізу з визначенням найбільш вірогідної ринкової вартості показника зазначеної квартири, вірогідна ринкова вартість, якої склала 345 219 грн.

Таке забезпечення позову, враховуючи його предмет, можна вважати співмірним із заявленими вимогами, оскільки заборгованість відповідача перед ОСОБА_1 значно перевищує вірогідну ринкову вартість квартири, яка підлягає арешту.

Суд також встановлює, що наразі відсутні підстави вважати застосування даного виду забезпечення позову таким, що спричинить відповідачу збитки, оскільки права власності відповідач не позбавляється, право користування не позбавляється, якісні та кількісні показники майна не втрачаються, арешт полягає лише в забороні здійснювати юридично значимі дій відносно майна щодо його відчуження.

Згідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Від так, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).

Суд дійшов висновку, що потреба у зустрічному забезпеченні в даному випадку відсутня, оскільки позивач має зареєстроване місце проживання в Україні. Також, у суду не має підстав вважати майновий стан позивача таким, який ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідачеві, які можуть бути спричинені забезпеченням позову чи у випадку відмови у позові. Підстави пошкодження майна в наслідок арешту, втрата його вартості залишається межах підконтрольних відповідачу. Права інших осіб не порушуються.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву позивача про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна:26571227, загальна площа (кв.м.) 35,7, житлова площа (кв.м.) 18,0, загальна вартість нерухомого майна (грн) 23 964, площа самочинно збудованого (кв.м.): 0, вартість самочинно. Технічний опис майна: 1-жила кімната 18,0 кв.м.; санвузел: 2,6 кв.м.; коридор: 7,0 кв.м.; кухня: 5,6 кв.м.; балкон: 2,5 кв.м.; корисна площа: 33,2 кв.м.

Відповідно до ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Ілліівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 05.11.1997 р., РНОКПП НОМЕР_2 ).

Боржник: ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Біляївським РВ ГУ ДМС України в Одеській області від 09.09.2015 р., РНОКПП НОМЕР_4 ).

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову направити сторонам по справі, а також відповідним державним органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя Буран В.М.