ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року

м.Суми

Справа №591/7332/18

Номер провадження 22-ц/816/16/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Військова частина НОМЕР_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 серпня 2020 року в складі судді Клименко А.Я., ухваленого в м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

07 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про скасування рішення засідання житлової комісії від 12 жовтня 2018 року про зняття з квартирного обліку військової частини підполковника запасу ОСОБА_1 , складом сім`ї 4 особи у зв`язку зі звільненням з військової служби за підставами, не зазначеними в п. 2.16 розділу 2 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737. Також позивач просив поновити його разом з сім`єю на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку військової частини.
Позовна заява мотивована тим, що заявник звільнився з військової служби у запас 31 серпня 2018 року, наказом командира військової частини його було виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечень. Вказує, що проходив службу у Збройних Силах з 1994 року, має статус учасника бойових дій. Під час проходження військової служби заявника було взято на квартирний облік в загальну чергу 23 червня 1999 року, а з 26 листопада 2009 року поставлено в загальну чергу на квартирний облік. 06 серпня 2012 року було внесено зміни у відомості про склад сім`ї у зв`язку з народженням дитини, а з 03 липня 2015 року позивача з сім`єю було зараховано в пільгову чергу з правом першочергового отримання житла як учасника бойових дій. 11 січня 2016 року заявнику з сім`єю було надано службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 без зняття з квартирного обліку. 25 квітня 2016 року надано ордер на вселення. Позивач зазначає, що вказана квартира є службовою і не відповідає нормам житлового законодавства для проживання сім`ї з чотирьох осіб, інше житло у позивача відсутнє, а тому, перебуваючи на квартирному обліку, він розраховував на першочергове отримання житла згідно норм житлової площі на кількість членів сім`ї. Таким чином, на думку ОСОБА_1 , рішення відповідача про зняття з обліку є незаконним, а житлові права порушеними.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано рішення житлової комісії при Військовій частині НОМЕР_1 від 12 жовтня 2018 року про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку у зв`язку з його звільненням з військової служби.
Поновлено ОСОБА_1 разом з сім`єю, складом 4 особи, на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, при Військовій частині НОМЕР_1 .
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. При цьому вказує, що на момент звільнення позивача у зв`язку із закінченням контракту відповідач керувався нормою ч. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якою передбачено зняття з квартирного обліку. Звертається увага апеляційного суду на те, що позивач продовжує проживати у двокімнатній службовій квартирі, наданій йому у 2016 році.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Лазун Н.С. просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. При цьому зазначає, що положеннями ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачені випадки залишення військовослужбовців на квартирному обліку або виплати грошової компенсації за житло, але за умови, якщо не було використане право на безоплатну приватизацію житла. ОСОБА_1 відповідної компенсації не отримував і право на приватизацію не використовував, а тому зняття його з квартирного обліку порушить гарантоване ст. 47 Конституції України право на житло.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача Подлєсного В.О., представника позивача адвоката Лазун Н.С., переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є підполковником запасу та дійсно проходив військову службу у Збройних Силах з 01 серпня 1994 року по 31 серпня 2018 року (а.с. 10).
31 серпня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас наказом Командувача сухопутних військ Збройних Сил України № 352 від 13 серпня 2018 року за п.п. «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення про демобілізацію, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловлювали бажання продовжити військову службу під час особливого періоду) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31 серпня 2018 року № 203 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечень, направлено на військовий облік до Сумського МВК м. Суми, цим же наказом його було зараховано до оперативного резерву першої черги на посаду командира 1 реактивного артилерійського дивізіону військової часини НОМЕР_1 до Сумського МВК м. Суми за адресою місця проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 22).
Під час проходження військової служби 23 червня 1999 року ОСОБА_1 було взято на квартирний облік в загальну чергу на підставі п. 6 ст. 34 ЖК України рішенням засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 м. Виноградів (а.с. 13).
З 26 листопада 2009 року ОСОБА_1 було поставлено в загальну чергу на квартирний облік при Військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 14).
06 серпня 2012 року протоколом засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 було внесено зміни у відомості про склад сім`ї ОСОБА_1 у зв`язку з народженням дитини (а.с. 15).
03 липня 2015 року рішенням засідання житлової комісії Військової частини п/п НОМЕР_3 ОСОБА_1 разом з сім`єю з чотирьох чоловік було зараховано в пільгову чергу з правом першочергового отримання житла як учасника бойових дій (а.с. 16).
11 січня 2016 року рішенням засідання житлової комісії Військової частини п/п НОМЕР_3 підполковнику ОСОБА_1 разом зі сім`єю (у складі чотирьох осіб) було надано службову двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 35,8 кв.м без зняття з квартирного обліку, а 25 квітня 2016 року було надано ордер на вселення до квартири (а.с. 17, 18).
12 жовтня 2018 року за результатами засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 підполковника запасу ОСОБА_1 , складом сім`ї чотири особи, було знято з квартирного обліку у зв`язку зі звільненням з військової служби за підставами, не зазначеними у п. 2.16 розділу 3 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловим приміщенням, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 (а.с. 19-20).
Позивач ОСОБА_1 , а також його дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12).
Вказана квартира має статус службової, її житлова площа складає 35,8 кв.м, іншого житла позивач у власності не має.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як військовослужбовець з вислугою на військовій службі понад 20 років, а також члени його сім`ї мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку. Суд встановив, що діючим на час взяття позивача на квартирний облік порядком та інструкціями не передбачалась можливість зняття з квартирного обліку з підстав звільнення у запас військовослужбовців за контрактом, а тому вважав рішення відповідача про зняття з квартирного обліку неправомірним.
Проте, з рішенням суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Як зазначалось вище, позивач ОСОБА_1 наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 13 серпня 2018 року № 352 був звільнений з лав Збройних Сил України в запас відповідно до п.п. к) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно з вказаної норми Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

На момент звільнення ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України в запас та його виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 питання забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями регулювались ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за №24/20337.

Так, згідно з ч. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

У разі смерті особи, звільненої з військової служби в запас або у відставку на підставах, зазначених у абзаці першому цієї частини, яка відповідно до законодавства мала право на першочергове (позачергове) одержання житла, її сім`я зберігає право на одержання житла в тому самому порядку.

На час взяття ОСОБА_1 на квартирний облік, тобто станом на 23 червня 1999 року, порядок взяття на облік та отримання житла військовослужбовцями визначався Положенням про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, пунктом 13 якого було передбачено, що при звільненні в запас військовослужбовці знімаються з квартирного обліку в військовій частині.

Водночас, пунктом 37 вказаного Положення від 03 лютого 1995 року № 20 було передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, при звільненні з військової служби у запас чи відставку за віком, за станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами у разі неможливості використання на службі залишаються на квартирному обліку до одержання житла у військовій частині (у випадку її розформування - військових комісаріатах) і КЕЧ районів та користуються правом на позачергове одержання житла.

Проте, ОСОБА_1 був звільнений з лав Збройних Сил України в запас відповідно до п.п. к) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", тобто як такий, що не висловив бажання продовжувати військову службу за контрактом під час особливого періоду.

Пунктом 42 Положення від 03 лютого 1995 року № 20 встановлювалось, що у випадках, коли військовослужбовець, який звільняється у запас або у відставку, залишається проживати на закріпленій за Міністерством оборони України жилій площі у будинках виконавчих комітетів Рад народних депутатів, міністерств та відомств, така жила площа знімається з обліку у військових частинах, вона ураховується у КЕЧ району. При цьому, як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 залишається проживати у наданій йому та членам його сім`ї двохкімнатній службовій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначених вище вимог закону та підзаконних актів суд першої інстанції не врахував.

Положення від 03 лютого 1995 року № 20 втратило чинність на підставі наказу Міністерства оборони України № 577 від 06 жовтня 2006 року, яким затверджено нову Інструкцію про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, яка, в свою чергу, втратила чинність на підставі наказу Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 12 жовтня 2018 року.

Відповідно до п. 2.18 розділу II вказаної Інструкції у редакції наказу Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу, тобто крім звільнених з військової служби в запас або відставку за віком, або за станом здоров`я, або у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби з перелічених вище підстав, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення.

Разом з тим, відповідно до абз. 2 п. 1.4 розділу І Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до 1 січня 2005 року (набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-ІУ Про внесення змін до статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей), забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку - без врахування вислуги на військовій службі.

Закон України Про внесення змін до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" набрав чинності з 01 січня 2005 року, яким передбачено, що військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.

Пунктом 9 ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в редакції до 01 січня 2005 року було передбачено, що офіцери, прапорщики, мічмани і військовослужбовці надстрокової служби, що мають вислугу не менше 20 років, при звільненні з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням чисельності або штату військовослужбовців, а також військовослужбовці, які стали інвалідами І чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули чи померли або пропали безвісти під час проходження служби, мають право на безплатне одержання в особисту власність жилого приміщення, яке вони займають в будинках державного житлового фонду.

Отже, перелік підстав для звільнення військовослужбовців також був чітко визначений у вказаній редакції Закону, яка діяла до 01 січня 2005 року, і звільнення у зв`язку з закінченням дії контракту також не входило у вказаний перелік.

Разом з тим, абз. 4 п. 1 ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (в редакції, яка діяла до 01 січня 2005 року) було передбачено, що офіцери, прапорщики, мічмани і військовослужбовці надстрокової служби при звільненні з військової служби в запас чи у відставку за вислугою років, а також у зв`язку із скороченням чисельності або штату військовослужбовців забезпечуються жилою площею у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

З викладеного вище вбачається, що Військова частина НОМЕР_1 у день звільнення ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України і виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , тобто 31 серпня 2018 року, а також на день прийняття рішення житловою комісією Військової частини НОМЕР_1 про виключення позивача з квартирного обліку при військовій частині, тобто 12 жовтня 2018 року, діяла згідно положень ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (в редакції, діючій станом на 12 жовтня 2018 року), а тому висновок суду першої інстанції про невідповідність оскаржуваного рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 вимогам закону та наявність підстав для задоволення позовних вимог є помилковим.

Доводи заявника апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, тому сплачений Військовою частиною НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 1057,20 грн за подання апеляційної скарги підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України згідно ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 серпня 2020 року скасувати.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування рішення засідання житлової комісії від 12 жовтня 2018 року про зняття з квартирного обліку військової частини підполковника запасу ОСОБА_1 , складом сім`ї 4 особи у зв`язку зі звільненням з військової служби за підставами, не зазначеними в п. 2.16 розділу 2 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737, а також про поновлення ОСОБА_1 разом з сім`єю на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку військової частини.
Компенсувати Військовій частині НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 1057 грн 20 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко