Справа № 202/7647/20
Провадження № 2/202/882/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Терещук Л.І., Василенко М.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач в особі свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В своїй позовній заяві ОСОБА_3 зазначив, що 30.04.2020 року на вул. Нижньодніпровській, 17 у смт Слобожанське Дніпровського району внаслідок порушення відповідачем, який керував автомобілем «Honda» державний номер НОМЕР_1 , вимог пунктів 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено належний йому автомобіль «Kia» державний номер НОМЕР_2 .

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.06.2020 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчинені правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була страхована в СК «Альфа-Гарант» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з висновком № 7494 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 07.04.2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «KiaCeed» державний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 83712,48 грн.

04.08.2021 року СК «Альфа-Гарант» сплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 32835 гривень. Відповідач сплатив франшизу в розмірі 2000 грн.

Позивач відзначає, що внаслідок ДТП він позбавився можливості використовувати свій автомобіль, що порушило його звичайний уклад життя, в період карантину був змушений користуватися послугами таксі для задоволення побутових потреб та роботи, так як є фізичною особою-підприємцем.

Отже, в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилася в негативних емоціях, стресі, моральних стражданнях, пов`язаних із пошкодженням майна та відсутності можливості здійснювати підприємницьку діяльність, вишукуванням додаткового часу, коштів для ремонту автомобіля та підготовки і подачі документів, необхідних для відшкодування завданої шкоди.

За цих підстав просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 50877,48 грн., а також у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. та судові витрати.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2021 року у справі було відкрите спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Гармаш І.С. позов підтримала та наполягала на його задоволенні.

Представник відповідача адвокат Постольник В.Л. у судовому засіданні позов не визнав з підстав, наведених у відзиві, зазначивши, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована. Згідно з полісом ліміт страхового відшкодування становить 130000 грн., а тому обов`язок по відшкодуванню шкоди в межах цієї суми покладається на страховика. Вважає, що позивач не надав доказів фактичного понесення витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу. Отримавши суму страхового відшкодування в розмірі 32835 грн., позивач погодився з нею. Крім того, вважає, що позивач не підтвердив факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру діями відповідача. Також заперечував проти покладення на відповідача судових витрат. У свою чергу, просив під час ухвалення рішення у справі врахувати витрати, понесені відповідачем у сумі 8500 грн.

Суд, заслухавши представників сторін, з`ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову за наступних підстав:

Судом установлено, що позивачу ОСОБА_3 на праві власності належить автомобіль «KiaCeed» державний номер НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

30 квітня 2020 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача «KiaCeed» державний номер НОМЕР_2 та автомобіля «Honda» державний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_4 .

В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «KiaCeed» державний номер НОМЕР_2 , належний позивачу.

Зазначені обставини, а також вина ОСОБА_4 у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди встановлені постановою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2020 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та яка в силу частини 6 статті 82 ЦПК України має преюдиційне значення для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент вищевказаної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ТДВ «Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» згідно з полісом № АО/5882636.

Як стверджує позивач у своєму позові, 04.08.2020 року страховою компанією було сплачено страхове відшкодування в розмірі 32835 грн., про що долучив копію відомостей про зарахування коштів на картковий рахунок. Крім того, відповідач сплатив франшизу в розмірі 2000 грн.

Відповідачем та його представником зазначені обставини не заперечувалися.

Згідно з висновком експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку № 7494 від 21.05.2020 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «KiaCeed» державний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 42691,19 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «KiaCeed» державний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 83712,48 грн.

У своєму позові позивач просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 50877,48 грн, яка складається з різниці між сумою відновлювального ремонту транспортного засобу та страховою виплатою, а також стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди.

При цьому відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи доводи сторін та надані ними докази, суд вважає доведеним, що внаслідок винних дій відповідача майно позивача ОСОБА_3 належний йому автомобіль «KiaCeed» державний номер НОМЕР_2 зазнав пошкодження, чим позивачу завдано майнову шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем у розмірі, що відповідає різниці між фактичним розміром шкоди, якою є вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, і виплаченою страховою виплатою.

Визначаючи розмір відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як власника пошкодженого майна, суд бере до уваги, що відповідач, заперечуючи проти позову, не надав будь-яких доказів щодо дійсного розміру збитку, завданого з його вини позивачу, клопотання про призначення по справі судової експертизи для визначення розміру матеріальної шкоди, заподіяної позивачу пошкодженням належного йому автомобіля, не заявляв.

Відтак, у суду немає підстав ставити під сумнів розмір матеріального збитку, визначеного у висновку експерта-автотоварознавця № 7494 від 21.05.2020 року, який був долучений до матеріалів справи.

Суд звертає увагу, щозгідно з п. 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що страховою компанією відшкодовуються витрати, понесені у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, у тому числі пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 34.4 статті 34 цього ж Закону визначено, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

У пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що шкода потерпілому відшкодовується у розмірі реальної вартості втраченого майна на час розгляду справи, а страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямих збитків, яких зазнав потерпілий.

У разі пошкодження транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди потерпілому відшкодовуються витрати, пов`язані з його відновлювальним ремонтом з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

При цьому відшкодуванню підлягають лише ті витрати потерпілого, які пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля від наслідків дорожньо-транспортної пригоди.

Визначення розміру матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу внаслідок його пошкодження, здійснюється з урахуванням оціночних процедур, установлених чинним законодавством, у тому числі Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, за наслідками яких визначається вартість відновлювального ремонту (вартість ремонтно-відновлювальних робіт, вартість необхідних для ремонту матеріалів, вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту) з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Отже, спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком, вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а тому доводи сторони відповідача щодо необхідності відшкодування позивачу всієї суми завданої шкоди за рахунок страховика є необґрунтованими.

Крім того, суд не бере до уваги посилання сторони відповідача на ненадання позивачем доказів фактичного понесення витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу.

Так, у судовому засіданні представник позивача підтвердила, що на час розгляду справи автомобіль позивача не відремонтований.

Разом із тим, законодавством не передбачено обов`язку потерпілого відремонтувати пошкоджений автомобіль та надати докази у підтвердження понесених на це збитків, оскільки це суперечить положенням статті 22 ЦК України, відповідно до якої збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом наведеної норми до збитків належать і витрати, які особа понесе у майбутньому.

Суд вважає, що в даному випадку розмір завданих позивачу збитків підтверджується висновком експертизи, який відповідачем не спростовано.

Водночас при розрахунку розміру матеріальної шкоди позивачем не було враховано розмір сплаченої відповідачем франшизи в сумі 2000 грн.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути матеріальну шкоду в розмірі 48877 грн. 48 коп. (83712,48-32835-2000).

Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд враховує, що згідно з пунктом 3 частини 2 статті 23 ЦК України, яка визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди, моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд вважає, що в результаті пошкодження внаслідок винних дій відповідача майна автомобіля, який належить на праві власності позивачу, останній зазнав моральну шкоду, а тому він має право на відшкодування моральної шкоди відповідачем.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд ураховує характер правопорушення, ступінь вини відповідача, глибину душевних страждань, завданих позивачу діями відповідача, та вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 слід визначити в розмірі 2000 грн., оскільки внаслідок пошкодження автомобіля був порушений звичайний уклад життя позивача, пов`язаний із використанням автомобіля в особистих та робочих справах, йому доводиться докладати додаткових зусиль для відновлення належного його майна, що негативно впливає на його психологічний стан.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

З матеріалів справи вбачається, що при звернені до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Крім того, позивачем були понесені витрати на правничу допомогу адвоката Гармаш І.С. у розмірі 5000 грн., що підтверджується належними доказами: договором, квитанцією, актом приймання-передачі виконаних робіт.

Суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу відповідає ціні позову та критеріям, визначеним у статті 137 ЦПК України, вони є обґрунтованими, пропорційними предмету спору з урахуванням ціни позову та інших обставин справи.

Отже, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог (91,05%) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4552 грн. 50 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 765 грн. 55 коп.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 48877 (сорок вісім тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 48 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4552 (чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 50 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 765 (сімсот шістдесят п`ять) грн. 55 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.Ю. Марченко