Справа 6/303/69/21
У Х В А Л А

10 лютого 2021 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого - судді Морозової Н. Л.

секретар судового засідання Ленд`єл П.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачеві подання державного виконавця Мукачівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Греба Т.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа,

в с т а н о в и в:

Державний виконавець Мукачівського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Греба Т.І. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження особи - боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України.

Подання мотивоване тим, що на виконанні в Мукачівському РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), знаходиться виконавче провадження №706406, з виконанням виконавчого листа № 2-2921/11 виданого 08.12.2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 9 170, 69 грн. Державний виконавець посилається на те, що боржником не здійснено будь-яких дій на виконання виконавчого листа та рішення суду, у зв`язку з чим просить про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 441 ЦПК України, суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця..

Державний виконавець Греба Т.І. до суду не з`явилася.

Суд, перевіривши матеріали подання приходить до наступного висновку:

У матеріалах подання, наявні такі документи: Постанова державного виконавця Мукачівського РВ ДВС ГТУО у Закарпатській обалсті від 20.07.2016 року ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження за №706406, Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП №706406 від 20.07.2016 року, копії відповідей на запити державного виконавця щодо наявності майна боржника ОСОБА_1 , а також Виклик державного виконавця за № 51706406/4 від 03.12.2020 року, а також відповідь на запит №94352190 від 18.01.2021 року з якого вбачається, що за період з 31.12.2019 по 17.01.2021 років в Державній прикордонній служби України відсутні дані щодо перетину боржником ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 державного кордону.

В ст. 13 Загальної декларації прав людини зазначено, що кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19.10.73 №2148-VIII встановлено, що кожному, хто законно перебуває на території будь-якої держави, належить, у межах цієї території, право на вільне пересування і свобода вибору місця проживання. Кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згадані вище права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших осіб і є сумісними з іншими правами, визначеними у цьому Пакті.

Частиною першою статті 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною четвертою ст. 313 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Системний аналіз наведених вище норм міжнародного та національного законодавства свідчить про те, що застосування судом обмеження права у вигляді виїзду фізичної особи за кордон має відбуватись з урахуванням його природи як конституційного права громадянина, яке встановлюється ст. 33 Конституції України, ст. 313 Цивільного кодексу України та низкою міжнародних угод, які є частиною національного законодавства України, зокрема Міжнародним пактом про громадянські і політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (статті 5, 8, 18 Конвенції).

Враховуючи правову природу права особи на вільне пересування як одного із основоположних прав людини і громадянина та переважно майновий характер цивільних спорів, можна дійти висновку про обмеження права на виїзд за кордон у порядку цивільного судочинства як виняткового заходу.

Частиною третьою статті 441 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Поряд з цим, підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачено приписами Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» .

Статтею 6 (п.5) названого Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів

Аналіз вищевказаних приписів свідчить про те, що обов`язковою умовою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України є ухилення його від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб) .

При цьому, під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Сама по собі наявність суми заборгованості за виконавчим документом або відсутність дій стосовно добровільного погашення заборгованості не можуть свідчити про ухилення боржника від виконання зобов`язань, без надання суду достовірних даних про факт такого ухилення.

Так, документи виконавчого провадження, які, на думку державного виконавця, підтверджують ухилення боржника від виконання зобов`язання, не містять фактичних даних, які б вказували на ухилення боржника від виконання зобов`язань. Однак, жодних доказів на підтвердження наміру боржника виїхати за межі України з метою невиконання рішення суду судом не встановлено, так-як в матеріалах подання взагалі відсутні відомості про наявність чи відсутність у гр. ОСОБА_5 паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а також міститься інформація, з якої вбачається, що ОСОБА_5 за період з 31.12.2019 по 17.01.2021 років державний кордон не перетинала.

Обмеження свободи пересування боржника, що є додатковим заходом забезпечення виконання судового рішення, якщо загальновживані заходи стягнення є недостатніми, вичерпані, не повинно застосовуватися, якщо не є конче необхідним і обґрунтованим.

Виходячи з матеріалів подання та з урахуванням вищевказаних законодавчих положень, суд дійшов висновку, що факт свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього вимогою, залишився доказово непідтвердженим.

Так, у поданні державного виконавця не наведено жодного обґрунтування щодо конкретних дій боржника, спрямованих на свідоме ухилення від виконання виконавчого листа за № 2-2921/11 виданий 08.12.2011 Мукачівським міськрайонним судом.

За таких обставин справи та з урахуванням гарантованого конституційними нормами права особи на вільне пересування, у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись: ст.8, 124, 129 Конституції України, ст. 12, 260, 441 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні подання Мукачівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Греба Т.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без вилучення паспортного документа

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий Н. Л. Морозова