Справа № 353/966/19
Провадження № 2/353/7/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Луковкіної У.Ю.,

з участю: секретаря судового засідання Мороз М.І.,

представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Підлуського В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумачі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання недійсним та скасування рішення Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 25.05.2016 року № 35-3/2016, акту встановлення межового знака від 11.04.2016 року, висновку узгоджувальної комісії з питань вирішення земельних спорів Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 11.04.2016 року, зобов`язання вчинити дії, а також про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання до вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, позовні вимоги якого збільшила та уточнила під час підготовчого судового засідання, до Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Просила суд винести рішення, яким визнати недійсним та скасувати рішення Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 25.05.2016 року № 35-3/2016 «Про затвердження Акту встановлення межових знаків земельної ділянки ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 », та акт встановлення межового знака від 11.04.2016 року за цією ж адресою; скасувати висновок узгоджувальної комісії з питань вирішення земельних спорів Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 11.04.2016 року, яким погоджено встановлені зовнішні межі земельної ділянки ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 ; зобов`язати Яківську сільську раду Тлумацького району Івано-Франківської області встановити в натурі (на місцевості) межі земельних ділянок та закріпити їх межовими знаками між ОСОБА_1 та Яківської сільської радою і ОСОБА_2 згідно розміру площ, зазначених в погосподарських книгах та інших документах по справі, а саме по 0,25 га для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, встановивши зовнішню межу від дороги до земельної ділянки ОСОБА_1 , які мають мати розмір земельної ділянки від стіни житлового будинку до межі дороги на відстані 13 м довжини та 15,87 м ширини (приблизно 23,805 кв.м), та встановити межу між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до фактичного користування земельною ділянкою ОСОБА_1 в сторону земельної ділянки ОСОБА_2 на відстань 1,47 м, щоб ширина площі земельної ділянки ОСОБА_1 відповідала загальній ширині 17,34 м і довжині 99 м; зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,25 га в АДРЕСА_1 шляхом повернення самовільно зайнятої частини земельної ділянки площею 0,0169 га по всій довжині межі розміром 99 м і шириною 1,47 м (145,53 кв.м), а також від стіни житлового будинку ОСОБА_1 до межі дороги на відстані 13 м довжини та 15,87 м ширини (приблизно 23,805 кв.м) між землекористувачем ОСОБА_1 та Яківською сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області за адресою знаходження їх суміжних земельних ділянок. Також просила судовий збір та витрати на оплату послуг адвоката покласти солідарно на відповідачів по справі.

Позивачка свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що згідно записів в погосподарських книгах Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області та довідки від 14.09.2017 року, за адресою її проживання знаходиться та числиться земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,25 га та для ведення ОСГ 0,01 га. В той же час за ОСОБА_2 згідно записів в погосподарських книгах Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області числиться земельна ділянка площею 0,25 га, проте в його фактичному користуванні знаходиться земельна ділянка площею 0,2923 га, яку від збільшив за рахунок її земельної ділянки (1,47 м х 99 м = 0,0423 га). Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15.03.2016 року по справі № 353/26/16-ц визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після померлої матері ОСОБА_7 . У червні 2019 року позивачці стало відомо про прийняття рішення Яківською сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області рішення від 25.05.2016 року № 35-3/2016 «Про затвердження Акту встановлення межових знаків земельної ділянки ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 », та складання акту встановлення межового знака від 11.04.2016 року. Вважає, що зазначені документи були складені на прохання дружини відповідача ОСОБА_2 , який є суміжним землекористувачем ОСОБА_1 ОСОБА_2 збільшив розмір своєї земельної ділянки за рахунок земельної ділянки позивачки, переніс межові знаки в сторону будинку позивачки та огородив свою земельну ділянку так, що унеможливлює ОСОБА_1 , як суміжними землекористувачу, користуватись її земельною ділянкою. Також вона зверталась до ДАБК в Івано-Франківській області та отримала відповідь, що ОСОБА_2 немає дозвільних документів на збудовану літню кухню. При побудові зазначеної будівлі ОСОБА_2 порушені протипожежні відстані. При складанні акту встановлення межового знака позивачка присутня не була, його не погоджувала, відомості, що відображені в цьому акті, не відповідають фактичним, а тому Яківська сільська рада Тлумацького району Івано-Франківської області не мала права затверджувати зазначене рішення.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 07.10.2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачці строк на усунення недоліків.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 24.10.2019 року, після часткового усунення недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого судового засідання. Крім цього, вказаною ухвалою позовну заяву в частині позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 пред`явлених до Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 вирішено вважати неподаною та повернуто позивачам. Також, за клопотанням позивачки ОСОБА_1 , вирішено залучити до участі у справі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якості третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору. Встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов. Також встановлено третім особам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання письмових пояснень щодо позову, десятиденний строк з дня отримання відзиву, для подання письмових пояснень щодо відзиву та роз`яснено учасникам справи про право надати відповідь на такі пояснення до закінчення підготовчого провадження. Підготовче судове засідання неодноразово відкладалось за клопотанням позивачки та її представника.

14.11.2019 року представник відповідача - Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області та відповідач ОСОБА_2 подали до суду відзиви на позовну заяву, в яких просили в задоволенні позову відмовити. Вважаючи пред`явлені позовні вимоги безпідставними, просили всі судові витрати по справі, в т.ч. понесені відповідачами, покласти на позивачку. У своєму відзиві Яківська сільська рада Тлумацького району Івано-Франківської області зазначила, що рішенням Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 25.03.2016 року № 29-3/2016 було створено узгоджувальну комісію по вирішенню земельних спорів. 09.03.2016 року ОСОБА_1 звернулась до сільської ради з заявою заявою, в якій просила встановити ширину дороги від початку і до кінця тупікової вулиці та встановити земельні знаки у вигляді забитих кілків. Узгодивши дату та час розгляду заяви з ОСОБА_1 , 11.04.2016 року земельна комісія вийшла за адресою: АДРЕСА_1 . Потім в присутності ОСОБА_1 провівши обміри земельної ділянки на підставі інвентаризаційної справи від 1993 року, було встановлено, що остання залила фундамент за межами свого подвір`я, чим порушила межові знаки по відношенню до земельної ділянки сільської ради. Тому комісія встановила належні межові знаки та склала відповідний акт, який в подальшому був затверджений на сесії сільської ради. Оскільки вона не погоджувалась з таким вирішенням справи, ОСОБА_1 відмовилась підписувати вказаний акт. Крім того, відповідачі просили застосувати при розгляді справи строки позовної давністю.

Відповідач ОСОБА_2 в своєму відзиві на позов зазначив, що його бабусі ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та спадкоємцем майна якої він є, на підставі рішення Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 29.12.1993 року № 134, належали земельні ділянки площею 0,54 га, в т.ч. земельні ділянки в АДРЕСА_1 , площею 0,32 га, для обслуговування жилого будинку і ведення особистого підсобного господарства. Він фактично прийняв спадщину, однак в нотаріальний конторі спадкове майно не переоформив. Ствердив, що частину земельної ділянки ОСОБА_1 він не займав. Таке твердження позивачки є хибним, оскільки до Плану меж її земельної ділянки не включена частина земельної ділянки площею 0,0351 га, належної Яківській сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області (прибережна смуга 25 м), якою вона фактично користується. Згідно плану меж земельної ділянки, яка складена землевпорядником ОСОБА_9 , позивачка фактично користується земельною ділянкою площею 0,2682 га, а він 0,2923 га. Тобто навпаки, саме позивачка зайняла належну йому земельну ділянку. Вважає, що цей спір виник внаслідок того, що позивачка самовільно залила фундамент, частина якого знаходиться на проїжджій дорозі по вул. Черемшини в с. Яківка Тлумацького району Івано-Франківської області, що ускладнює йому заїзд до належного йому господарства.

Своїм правом подати відповідь на відзив, заперечення та письмові пояснення сторони не скористались.

Ухвалами Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 05.12.2019 року, 10.02.2020 року були задоволені клопотання про витребування документів.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 09.10.2020 року уточнено анкетні дані третьої особи, задоволено клопотання про допит позивачки в якості свідка, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.10.2020 року, яке неодноразово відкладалось за клопотанням позивачки та її представника.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 11.12.2020 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача - Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області Обертинську селищну раду Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Позивачка ОСОБА_1 в судових засіданнях позовні вимоги підтримувала, просила позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, уточненій та додатковій позовній заяві.

Представник позивачки - адвокат Підлуський В.Д. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Зазначив, що позивачка, будучи власником будинку та землекористувачем, вирішила приватизувати земельну ділянку площею 0,25 га по АДРЕСА_1 . Однак, при проведенні обмірів земельної ділянки, якою вона користується, встановлено, що площа її земельної ділянки зменшилась. В той же час площа земельної ділянки сусіда ОСОБА_2 навпаки збільшилась. Ствердив, що сусід позивачки ОСОБА_2 немає жодних документів про право власності або користування будинком та земельною ділянкою, однак через те, що його дружина на час виникнення спірних відносин була секретарем Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, він незаконно захопив частину належної позивачці земельної ділянки. Щодо підстав скасування рішення Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 25.05.2016 року № 35-3/2016 та акту встановлення межового знака від 11.04.2016 року, скасування висновку узгоджувальної комісії з питань вирішення земельних спорів Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 11.04.2016 року зазначив, що позивачка не була присутня під час складання, прийняття та затвердження вказаних документів, а відповідне рішення мав приймати виконком Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, а не сільська рада. Повідомив, що позивачці стало відомо про вказані документи тільки в червні 2018 року з матеріалів ДАБК, а тому вважає, що позивачкою строк позовної давності не пропущено.

Також в судових засіданнях позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Підлуський В.Д. ствердили, що будь-яких доказів про виділення земельної ділянки позивачці або членам її родини немає, з заявою до сільської ради про надання дозволу та приватизацію та виготовлення технічної документації на землю вона не зверталась, будь-яких дозволів на проведення будівництва на земельній ділянці, якою вона користується, не отримувала. Зазначили, що суд надав позивачці та її представнику можливість провести відповідну експертизу, однак вони відмовились. Адвокат Підлуський В.Д. самостійно провів обміри земельної ділянки по АДРЕСА_1 , та встановив, що площа цієї ділянки менше, ніж 0,25 га, внаслідок захоплення частини цієї ділянки відповідачами в розмірах, зазначених в додатковій позовній заяві.

В судових дебатах 11.02.2021 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Підлуський В.Д. позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Крім наданих пояснень в попередніх судових засіданнях, зазначив, що вважає Державний акт про право на землю, виданий ОСОБА_8 неналежним доказом, оскільки в ньому є декілька ділянок загальною площею 0,54 га, однак немає ділянки площею 0,25 га, як зазначено в рішенні сільської ради № 134 від 29.12.1993 року. Також розміри цих ділянок не відповідають даним, зазначеним в погосподарській книзі та фактичним розмірам землекористування.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причин відсутності не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області) в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає, а справу просить розглядати у його відсутність.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, причин відсутності не повідомили, були повідомлені належним чином про день та час розгляду справи. Однак, 05.11.2020 року подали заяви, в яких позовні вимоги ОСОБА_1 просили задовольнити, а справу просили розглядати у їх відсутність.

Допитана в якості свідка під присягою позивачка ОСОБА_1 пояснила, що її чоловік колись на власний розсуд зменшив належну їй земельну ділянку на 1,4 м, збільшивши дорогу. Тому пізніше вони залили фундамент поза межами існуючого паркану. Вважає, що ця площа належить їй, а також ствердила, що відповідач ОСОБА_2 постійно викрадає її земельну ділянку, звужуючи її. Повідомила, що бачила в квітні 2016 року комісію, яка приходила міряти земельні ділянки за її заявою, однак, оскільки її не кликала, вона Акту встановлення меж не підписувала. Зазначила, що бабця відповідача ніколи не проживала в сусідньому господарстві ( АДРЕСА_1 ), він з нею не проживав, а після її не смерті не проводив її похорон. Ствердила, що дружина відповідача ОСОБА_10 , працюючи секретарем сільради, самовільно виписала її з господарства матері за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєструвала її по АДРЕСА_2 . Вона перепрописалась в господарстві матері в 2003 році. Повідомила, що потреба у приватизації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , в неї виникла у 2016 році, але тоді в неї почався конфлікт з сільською радою та ОСОБА_2 через залитий фундамент. Тому вона з вернулась до сільської ради з заявою, в якій просила визначити ширину дороги. Оскільки на користь її матері в 1990-х роках уже приймалось рішення про виділення їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,25 га, то вона з аналогічною заявою до сільської ради не зверталась. Також ні вона, ні члени її сім`ї до сільської ради з заявами про надання дозволу на розробку технічної документації з землеустрою на земельну ділянку не звертались. Вона самостійно 30.06.2016 року звернулась до ТзОВ «Зеніт» з проханням виготовити технічну документацію з землеустрою. При цьому, Акт встановлення межових знаків вона ні у кого не підписувала.

Судом встановлено, що згідно копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 07.04.2016 року, відповідно до рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15.03.2016 року за ОСОБА_1 (позивачка) визнано право власності на 2/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а саме на: житловий будинок, літню кухню, стодолу, стайню, сарай, вбиральню, колодязь, огорожу, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема: на належну їй 1/6 частку та на 1/6 частку вказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_11 . Також право власності, по 1/6 частині кожному, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а саме на: житловий будинок, літню кухню, стодолу, стайню, сарай, вбиральню, колодязь, огорожу, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачки) (т.1 а.с. 10-14). Зазначеним рішенням суду встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 1 Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 1990 рік, за ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була головою двору, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , значився житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 . Відповідно до копії технічного паспорту домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , складається з: житлового будинку, літньої кухні, стодоли, стайні, сараю, вбиральні, колодязя, огорожі. Цим же рішенням встановлено, що ОСОБА_1 прийняла спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_11 , що підтверджувалось копією спадкової справи № 174/2015, заведеної 08.12.2015 року державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області.

З виписки з погосподарсткої книги Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за 1989-1990 рр. вбачається, що станом на 01.06.1990 рік колгоспний двір ОСОБА_7 (голова колгоспного двору) мав у користуванні 0,29 га землі, в т.ч. під будівлями 0,01 (т.2 а.с. 72).

Відповідно до копії довідки від 14.09.2017 року № 174/0271, виданої виконкомом Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, за господарством ОСОБА_1 (позивачка), розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , числяться земельні ділянки: для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель 0,25 га ( АДРЕСА_1 ); для ведення ОСГ 0,01 га ( АДРЕСА_1 ) та 0,29 га (ур. ОСОБА_13 ) (т.1 а.с. 16).

В погосподарських книгах Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за період з 1986 року по 1995 рік міститься інформація щодо реєстрації господарства у формі колгоспного двору (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) за ОСОБА_14 , до складу сім`ї якої також входила ОСОБА_1 (позивачка), оскільки була донькою останньої (т.2 а.с. 51-54). Також в цих погосподарських книгах зазначена інформація про площі земельних ділянок, які використовувались членами господарського двору у цей період.

В погосподарських книгах Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за період з 1996 року по 2000 рік міститься інформація щодо реєстрації господарства у формі колгоспного двору (особовий рахунок № НОМЕР_2 ) за ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , до складу сім`ї яких також входила ОСОБА_1 (позивачка) (т.2 а.с. 62-63). Також в цих погосподарських книгах зазначена інформація про площі земельних ділянок, які використовувались членами господарського двору у цей період.

В погосподарських книгах Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за період з 2001 року по 2005 рік міститься інформація щодо реєстрації домогосподарства (особовий рахунок № НОМЕР_3 ) за ОСОБА_3 , до складу сім`ї якого також входила ОСОБА_1 (позивачка), оскільки була дружиною останнього (т.2 а.с. 64-65). Також в цих погосподарських книгах зазначена інформація про площі земельних ділянок, які використовувались членами господарського двору у цей період.

В погосподарських книгах Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за період з 2006 року по 2010 рік міститься інформація щодо реєстрації домогосподарства (особовий рахунок № НОМЕР_4 ) за ОСОБА_3 , до складу сім`ї якого також входила ОСОБА_1 (позивачка), оскільки була дружиною останнього (т.2 а.с. 66-68). Також в цих погосподарських книгах зазначена інформація про площі земельних ділянок, які використовувались членами господарського двору у цей період.

В облікових картках об`єкта погосподарського обліку Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за періоди: з 2011 року по 2015 рік та з 2016 рік по 2018 рік міститься інформація щодо наявності домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_5 ), голова домогосподарства ОСОБА_3 , до складу сім`ї якого також входила ОСОБА_1 (позивачка), оскільки була дружиною останнього (т.2 а.с. 55-61). Також в цих погосподарських книгах зазначена інформація про площі земельних ділянок, які використовувались членами сім`ї у цей період.

В погосподарських книгах Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за період з 1986 року по 1995 рік міститься інформація щодо реєстрації господарства у формі колгоспного двору (особовий рахунок № НОМЕР_6 ) за ОСОБА_8 , до складу сім`ї якої також входив ОСОБА_2 (відповідач), оскільки був внуком останньої (т.2 а.с. 39-41). Також в цих погосподарських книгах зазначена інформація про площі земельних ділянок, які використовувались членами господарського двору у цей період.

В погосподарських книгах Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за період з 1996 року по 2000 рік міститься інформація щодо реєстрації господарства у формі колгоспного двору (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) ОСОБА_8 та ОСОБА_2 (відповідач) (т.2 а.с. 42). Також в цих погосподарських книгах зазначена інформація про площі земельних ділянок, які використовувались членами господарського двору у цей період.

В погосподарських книгах Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за період з 2001 року по 2005 рік міститься інформація щодо реєстрації домогосподарства (особовий рахунок № НОМЕР_7 ) за ОСОБА_2 (відповідач) (т.2 а.с. 43-44). Також в цих погосподарських книгах зазначена інформація про площі земельних ділянок, які використовувались членами господарського двору у цей період.

В погосподарських книгах Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за період з 2006 року по 2010 рік міститься інформація щодо реєстрації домогосподарства (особовий рахунок № НОМЕР_3 ) за ОСОБА_2 (відповідач) (т.2 а.с. 45-46). Також в цих погосподарських книгах зазначена інформація про площі земельних ділянок, які використовувались членами господарського двору у цей період.

В облікових картках об`єкта погосподарського обліку Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за періоди: з 2011 року по 2015 рік та з 2016 рік по 2018 рік міститься інформація щодо наявності домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_8 ), голова домогосподарства ОСОБА_2 (відповідач) (т.2 а.с. 47-50). Також в цих погосподарських книгах зазначена інформація про площі земельних ділянок, які використовувались членами сім`ї у цей період.

30.12.1999 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким заповіла все своє майно онуку ОСОБА_2 (т.1 а.с. 95), який зареєстрований у Спадковому реєстрі (т.1 а.с. 151). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 , виданого 02.08.2011 року (т.1 а.с. 94). Згідно копії довідки виконкому Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 1174 від 12.11.2019 року та довідки № 1282 від 10.12.2019 року, ОСОБА_2 вступив в управління спадковим майном, на момент смерті ОСОБА_8 проживав та був зареєстрований з нею за однією адресою, тобто спадщину за заповітом прийняв (т.1 а.с. 96, 152). Згідно повідомлень нотаріусів Тлумацького району, спадкова справа після смерті ОСОБА_8 не заводилась (т.1 а.с. 141-142, 153).

Рішенням виконкому Яківської сільської ради народних депутатів № 134 від 29.12.1993 року вирішено передати у приватну власність безоплатно земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства на підставі поданих заяв згідно земельно-кадастрової документації та проведених обмірів громадянам с. Яківка згідно додатку, а також застережено, що при видачі Державного акту на право приватної власності на землю можливі незначні зміни в площі землекористування в межах погоджених границь. Згідно Додатку № 1 до вказаного рішення, виділено: ОСОБА_14 (матір позивачки) 0,55 га землі (для обслуговування жилого будинку 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,30 га), а ОСОБА_8 (бабуся відповідача) 0,54 га землі (для обслуговування жилого будинку 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,29 га) (т.1. а.с. 149-150).

Відповідно до матеріалів інвентаризації Яківської сільської ради за 1993 рік, на виконання рішення виконкому Яківської сільської ради народних депутатів № 134 від 29.12.1993 року, було складено справу про передачу земельної ділянки у приватну власність гр. ОСОБА_14 (матір позивачки) (т.1 а.с. 144-148). Зазначена справа містить також Абрис обміру земельних ділянок та Відомість вирахування площ земельних ділянок, з яких вбачається, що ОСОБА_14 було надано три земельні ділянки загальною площею 0,55 га, в т.ч. ділянку № НОМЕР_10 по АДРЕСА_1 , площею 0,25 га (під будівлями 0,02 га, під двором 0,04 га, під ріллею 019 га), ділянку № НОМЕР_11 по АДРЕСА_1 , площею 0,01 га (рілля), ділянку № НОМЕР_12 площею 0,29 га (рілля в урочищі Грушка).

Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ-14-28-2/000098, виданого Яківської сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області 04.04.1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 98, ОСОБА_8 (бабуся відповідача) належали земельні ділянки загальною площею 0,54 га, згідно плану, на території Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, в т.ч. під будівлями 0,04 га (т.1 а.с. 93).

За рішенням 25.03.2016 року Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 29-3/2016 було створену узгоджувальну комісію по вирішенню земельних спорів з приводу суміжного землекористування та затверджено положення про цю комісію (т.1 а.с. 87-88).

11.04.2016 року узгоджувальною земельною комісією Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області було розглянуто заяву ОСОБА_1 (позивачка) від 09.03.2016 року, в якій вона просила земельну комісію встановити ширину дороги від початку і до кінця тупікової вулиці та встановити земельні знаки у вигляді забитих кілків (т.1 а.с. 86). За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 , провівши обміри земельної ділянки на підставі інвентаризаційної справи, складеної Яківської сільською радою в 1993 році, 11.04.2016 року узгоджувальною земельною комісією Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області було складено Акт встановлення межового знака ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 21). Зазначеним актом було встановлено, що ОСОБА_1 залила фундамент за межами подвір`я на 115 см на дорогу по вул. Черемшини, а також встановлено межові знаки в кількості 2 шт. зі сторони вулиці (суміжник Яківська сільська рада Тлумацького району Івано-Франківської області (відповідно до Абрису, т.1 а.с. 22).

Рішенням від 25.05.2016 року № 35-3/2016 «Про затвердження Акту встановлення межових знаків земельної ділянки ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 затвердила зазначений акт та рекомендувала ОСОБА_1 , у разі незгоди, звертатись до суду (т.1 а.с. 20).

Рішенням від 04.08.2020 року № 10 «Про заяву ОСОБА_1 » Яківська сільська рада Тлумацького району Івано-Франківської області повернула ОСОБА_1 її заяву від 17.07.2020 року про встановлення в натурі межі земельної ділянки площею 0,30 га та її закріплення межовими знаками між суміжними землекористувачами, оскільки справа з аналогічними вимогами знаходиться на вирішенні Тлумацького районного суду Івано-Франківської області, а ОСОБА_1 не подала для вирішення цієї заяви жодного документу (т.2 а.с. 157-159).

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту права, яке вважає порушеним та зобов`язаний довести обставини, на які посилається, правову та фактичну підставу своїх вимог. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Згідно із частиною першою ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Судом встановлено, що в 2016 році за замовленням ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ТОВ «Зеніт Експерт» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,2334га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , в т.ч. складено кадастровий план цієї земельної ділянки (т.2 а.с. 118). При цьому, з кадастрового плану цієї земельної ділянки вбачається, що ділянка не є сформованою, кадастровий номер їй не присвоєно.

Згідно із статтею 19 Закону України «Про землеустрій» до повноважень сільської ради віднесено організацію і здійснення землеустрою, вирішення інших питань у сфері землеустрою, відповідно до закону.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із Законом України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-IV), у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до ст. 50 Закону № 858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, зокрема, викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки), кадастровий план земельної ділянки, матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки).

За змістом ст. 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Суміжними землекористувачами із земельною ділянкою, яку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 мали намір отримати у власність, є: ОСОБА_2 , ОСОБА_15 та Обертинська селищна рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області (на момент подачі позову - Яківська сільська рада Тлумацького району Івано-Франківської області)(дорога та струмок).

В судовому засіданні позивачка ствердила, що не зверталась до сільської ради та ОСОБА_2 для підписання акту визначення меж земельної ділянки в натурі, оскільки між нею та ними, як суміжними землекористувачами, уже виник спір щодо меж земельної ділянки. Вважаючи, що спір може вирішити земельна комісія, ОСОБА_1 (позивачка) звернулась до сільської ради з заявою від 09.03.2016 року, в якій вона просила земельну комісію встановити ширину дороги від початку і до кінця тупікової вулиці та встановити земельні знаки у вигляді забитих кілків. Проте з заявою про надання дозволу на розробку технічної документації з землеустрою на земельну ділянку, якою вона користується, позивачка до сільської ради не зверталась. Отже, позивачкою не дотримано порядку набуття права власності на земельну ділянку із земель комунальної власності, передбаченого ЗК України.

В свою чергу будь-яких доказів про те, що позивачку ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про розгляд земельною комісією її заяви від 09.03.2016 року відповідачами до справи не долучено та під час розгляду справи не було здобуто. Отже, Яківською сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області було порушено порядок розгляду заяв громадян щодо земельних спорів.

Як стверджує позивачка, про прийняття оспорюваного Акту встановлення межових знаків, висновку земельної комісії та рішення сільської ради вона довідалась з листа ДБК в червні 2018 року, до якої вона зверталась, та який міститься в матеріалах справи. Таким чином, жодними доказами не доведено, що позивачка пропустила строк звернення до суду з зазначеними позовними вимогами, а тому, відсутні підстави для застосування строку позовної давності щодо цих вимог за заявою відповідачів.

Згідно з положеннями статті 55 Закону № 858-IV установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція № 376).

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Аналіз зазначених норм свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки, яка знаходиться поза межами населеного пункту, із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідним територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (територіальним органом Держгеокадастру в районах (містах)) в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) та № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19), постанові Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 404/3048/18 (провадження № 61-19228св19).

Оскільки чинне законодавство не обмежує право на приватизацію земельної ділянки у зв`язку із відмовою суміжного землекористувача від підписання акта погодження меж земельних ділянок, це свідчить про відсутність таких перешкод для завершення ОСОБА_1 процедури приватизації земельної ділянки.

При добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акту погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність.

Вказаний висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18).

Крім того, суд звертає увагу, що вимоги позивачки про визнання недійсним та скасування рішення Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 25.05.2016 року № 35-3/2016, акту встановлення межового знака від 11.04.2016 року та висновку узгоджувальної комісії з питань вирішення земельних спорів Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 11.04.2016 року, не тягнуть за собою виникнення, зміну або скасування юридичних прав та обов`язків для будь-яких осіб, т.ч. їх скасування або не скасування не тягне жодних юридичних наслідків і для позивачки.

22 травня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 825/2328/16 досліджував питання щодо наслідків порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень.

Верховний Суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акту, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акту робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Верховний Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляду у цілому на несправедливий».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18, від 11.02.2020 року у справі № 210/3268/15-а, від 20 грудня 2019 року у справі №820/3914/17, від 29 листопада 2019 року у справі № 359/7194/16-а, від 24.10.2019 року у справі №806/1243/17) та у постанові від 10.07.2019 по справі №804/639/18.

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів, позивачка дійсно вийшла за межі земельної ділянки, якою користувалась її родина, заливши фундамент під будівництво без дозвільних документів та захопивши частину земельної ділянки АДРЕСА_1 , власником якої є сільська рада.

З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування рішення Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 25.05.2016 року № 35-3/2016, акту встановлення межового знака від 11.04.2016 року та висновку узгоджувальної комісії з питань вирішення земельних спорів Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 11.04.2016 року, не підлягають до задоволення.

Також не підлягає задоволенню вимога щодо зобов`язання Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області) встановити в натурі (на місцевості) межі земельних ділянок та закріпити їх межовими знаками між ОСОБА_1 та Яківської сільської радою Тлумацького району Івано-Франківської області і ОСОБА_2 згідно розміру площ, зазначених в погосподарських книгах та інших документах по справі, а саме по 0,25 га для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, встановивши зовнішню межу від дороги до земельної ділянки ОСОБА_1 , які мають мати розмір земельної ділянки від стіни житлового будинку до межі дороги на відстані 13 м довжини та 15,87 м ширини (приблизно 23,805 кв.м), та встановити межу між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до фактичного користування земельною ділянкою ОСОБА_1 в сторону земельної ділянки ОСОБА_2 на відстань 1,47 м, щоб ширина площі земельної ділянки ОСОБА_1 відповідала загальній ширині 17,34 м і довжині 99 м.

Так під час судового розгляду було встановлено, що ні ОСОБА_1 , ні члени її сім`ї до моменту подачі позову до суду не звертались до Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області з заявою про надання дозволу на розробку технічної документації з землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , будь-які докази з цього приводу відсутні.

Також суд вважає хибним твердження позивачки та її представника про те, що розміри земельної ділянки позивачки встановлені в погосподарських книгах є правовою підставою для встановлення межових знаків на земельних ділянках позивачки та відповідачів в натурі. Так порядок встановлення межових знаків, описаний судом вище, регулюється Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376. Відповідно до п. 2.1.цієї Інструкції, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. В свою чергу Акт погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами є складовою технічної документації на землю.

Оскільки позивачка не зверталась до сільської ради з заявою про надання дозволу на розробку технічної документації з землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , а право надання такого дозволу має виключно сільська рада, що прямо передбачено нормами ЗК України, то позовна вимога про зобов`язання Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області) встановити в натурі (на місцевості) межі земельних ділянок та закріпити їх межовими знаками є передчасною, оскільки сільською радою це питання не розглядалось і рішення по ньому не приймалось.

Щодо вимог позову, якими ОСОБА_1 просила зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,25 га в АДРЕСА_1 шляхом повернення самовільно зайнятої частини земельної ділянки площею 0,0169 га по всій довжині межі розміром 99 м і шириною 1,47 м (145,53 кв.м), а також від стіни житлового будинку ОСОБА_1 до межі дороги на відстані 13 м довжини та 15,87 м ширини (приблизно 23,805 кв.м) між землекористувачем ОСОБА_1 та Яківською сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області за адресою знаходження їх суміжних земельних ділянок, слід зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Нормами частини першої статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі- продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту «г» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 після смерті бабусі ОСОБА_8 вступив в управління спадковим майном, оскільки на момент смерті ОСОБА_8 проживав та був зареєстрований з нею за однією адресою, тобто спадщину за заповітом прийняв, про що свідчать довідки Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 12.11.2019 року (т.1 а.с. 96, 152). Не отримання ОСОБА_2 . Свідоцтва про право на спадщину, не може бути підставою для позбавлення його, як спадкоємця, права на спадщину. Таким висновок був зроблений Верховним судом у постанові від 31.08.2020 року по справі № 350/1850/17. Тому будь-які заперечення позивачки та її представника з цього приводу є хибними та спростовуються матеріалами справи.

Також суд не бере до уваги твердження позивачки та її представника про неналежне оформлення заповіту ОСОБА_8 («заднім числом», без відома ОСОБА_8 тощо). Зазначений заповіт зареєстрований в Спадкову реєстрі за № 44 ще 13.11.2007 року (т.1 а.с. 151), не скасований у встановленому порядку та є дійсним.

Під час розгляду справи по суті судом не було встановлено, що відповідачі будь-яким чином порушили право користування позивачки земельною ділянкою, яка перебуває у неї в користуванні.

Суд наголошує, що земельна ділянка відповідача ОСОБА_2 , яку він набув у власність в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_8 , є сформованою в натурі, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю. Зазначений державний акт не є скасованим, а тому будь-які заперечення позивачки та її представника щодо недопустимості цього доказу суд не приймає. Не відповідає дійсності твердження сторони позивача про те, що Державний акт про право на землю, виданий ОСОБА_8 є неналежним доказом по тій причині, що в ньому є декілька ділянок загальною площею 0,54 га, однак немає ділянки площею 0,25 га, як зазначено в рішенні виконкому Яківської сільської Ради народних депутатів № 134 від 29.12.1993 року. Зазначеним рішенням ОСОБА_8 було передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,54 га, в т.ч. для обслуговування житлового будинку загальною площею 0,25 га, що відповідає Державному акту на право приватної власності на землю, який був виданий ОСОБА_8 . Суд наголошує, що саме ОСОБА_8 довела процедуру приватизації земельних ділянок, наслідком завершення якої і стало отримання нею Державного акту на право приватної власності на землю.

При візуальному огляді ксерокопій фотографій суміжних земельних ділянок позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порушення меж земельних ділянок, між кожною із цих ділянок, не проглядається. Паркан, що відокремлює кожну зі спірних земельних ділянок, виглядає давнім, а на іншій ксерокопії фотографії будь-які інші межові знаки, які свідчили б про порушення землекористування, не відображені (т.1 а.с. 27-28).

В той же час з Плану меж земельних ділянок (2019 рік), які складені ФОП ОСОБА_9 , який має кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника та має право на проведення експертних досліджень з земельних питань, вбачається, що земельні ділянки позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 є суміжними та розташовані паралельно одна до одної. Перпендикулярно до них зазначена АДРЕСА_1 , тобто землі Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (Яківська сільська рада Тлумацького району). Навпроти вул. Черемшини, по закінченню земельних ділянок позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , протікає струмок ОСОБА_16 , у зв`язку з чим позначена прибережна захисна смуга струмка шириною 25 м (т.1 а.с. 97-99).

В свою чергу суд неодноразо роз`яснював позивачці та її представнику право клопотати про призначення судової земельно-технічної експертизи, однак відповідного клопотання вони не подавали, зазначивши в судовому засіданні, що відмовляються від проведення експертизи. Будь-яких інших доказів щодо порушення відповідачами меж земельної ділянки позивачки, нею суду не надано. Суд не приймає до уваги встановлення меж земельної ділянки та вимірювання площі земельної ділянки позивачки, які були проведені її представником, оскільки він не є спеціалістом в галузі земельних відносин, не має відповідної кваліфікації інженера-землевпорядника, не отримував відповідного кваліфікаційного свідоцтва та немає права на проведення інвентаризації земель та проведення відповідних експертних досліджень.

При цьому не бере до уваги посилання позивачки та її представника на інформацію про фактичне землекористування сім`ї ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ( ОСОБА_19 ), яка міститься в погосподарських книгах Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за різні роки, оскільки ці книги відображають фактичне землекористування на всіх членів колгоспного двору без зазначення будь-яких правових підстав. Крім того, при порівнянні даних, зазначених в цих погосподарських книгах щодо двох сімей, судом встановлено, що вони зазвичай не містять адреси розташування колгоспного двору, мають різні особові рахунки, що, з врахуванням пояснень самої позивачки про те, що як вона, так і відповідач, були прописані за декількома адресами, не проживали в певні періоди за теперішнім місцем проживання, унеможливлює встановлення дійсних обставин щодо землекористування сторін по справі.

Отже, виходячи з наведеного та враховуючи фотофіксацію візуального дослідження земельних ділянок, відсутності будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів зайнятті відповідачами земельної ділянки позивачки, можна зробити висновок, що порушень землекористувань, в тому числі самовільного зайняття, не доведено.

Також не є підтвердженням доводів представника позивачки про незаконне користування земельною ділянкою ОСОБА_2 листи відділу містобудування та архітектури Тлумацької РДА від 11.04.2019 року та ГУ Держгеокадестру в Івано-Франківській області від 11.04.2019 року про відсутність копії технічної документації, копії поземельної книги на земельну ділянку ОСОБА_2 та будівельних паспортів (т.2 а.с. 70-71). Зазначені листи тільки вказують про відсутність копій цих документів у відповідних установах, проте не стверджують про незаконне користування земельною ділянкою ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

За вимогами ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 р., та «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 р. неодноразово вказувалось, що «оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій».

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення йде своїм корінням у більш загальний принцип, втілений у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29-30). Втім, це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так позивачкою заявлено 5 позовних вимог: 1) визнати недійсним та скасувати рішення Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 25.05.2016 року № 35-3/2016 «Про затвердження Акту встановлення межових знаків земельної ділянки ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 », 2) визнати недійсним та скасувати акт встановлення межового знака від 11.04.2016 року за цією ж адресою; 3) скасувати висновок узгоджувальної комісії з питань вирішення земельних спорів Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 11.04.2016 року, яким погоджено встановлені зовнішні межі земельної ділянки ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 ; 4) зобов`язати Яківську сільську раду Тлумацького району Івано-Франківської області встановити в натурі (на місцевості) межі земельних ділянок та закріпити їх межовими знаками між ОСОБА_1 та Яківської сільської радою і ОСОБА_2 ; 5) зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,25 га в АДРЕСА_1 шляхом повернення самовільно зайнятої частини земельної ділянки.

За п`ять вимог немайнового характеру позивачка ОСОБА_1 мала сплатити судовий збір в сумі 3986,80 грн., в т.ч. за трьома вимогами немайнового характеру при подачі позову 2305,20 грн. (768,40 грн. х 3) та ще за двома вимогами немайнового характеру після збільшення позовних вимог 1681,80 грн. (840,80 х 2). Позивачкою ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 2486,40 грн. лише за трьома вимогами немайнового характеру (квитанція № 84.66.1/29265972 від 08.06.2019 року на суму 768,40, квитанція № ПН1165958 від 04.10.2019 року на суму 838,0 грн., квитанція № ПН1575122 від 13.07.2020 року на суму 880,0 грн., т.1 а.с. 1-2, т.2 а.с. 116).

З врахуванням вищенаведеного, з позивачки до державного бюджету України слід стягнути недоплачену суму судового збору в сумі 1500,40 грн., за дві вимоги немайнового характеру.

Оскільки в задоволенні позову слід відмовити, то за таких обставин витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивачку.

Також розподілу, пропорційно до задоволених позовних вимог, підлягають витрати на правничу допомогу, які понесені сторонами по справі.

На підтвердження понесених позивачкою витрат на правничу допомогу, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, нею додано до матеріалів справи договір про надання правової допомоги клієнту № 9 від 10.02.2018, згідно якого за надання правничої допомоги клієнт ( ОСОБА_1 ) зобов`язується сплатити адвокату Підлуському В.Д. 7000,0 грн., квитанцію № 13791577 від 09.02.2018 року про оплату наданих послуг на суму 7200,0 грн., ордер серії ІФ № 058280, (т.1 а.с. 29, 31, 122).

На підтвердження понесених відповідачем ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, ним додано до матеріалів справи договір про надання правової допомоги від 08.11.2019, згідно якого розмір гонорару адвоката Чаплінського І.М. визначається сторонами в акті приймання-передачі наданих послуг (п. 4.1 Договору), ордер серії ІФ № 077053, Акт прийому-передачі наданих послуг від 14.11.2019 року про розрахунок розміру правничої допомоги по справі на суму 2500,0 грн., з зазначенням характеру правничої допомоги та кількості витраченого часу, копію квитанції № 8 від 14.11.2019 року про оплату наданих послуг за договором від 08.11.2019 на суму 2500,0 грн. (т.1 а.с. 104-107).

Отже, з врахуванням того, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні всіх позовних вимоги, з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 слід стягнути 2500,0 грн. витрат, понесених ним на правничу допомогу, а витрати на правову допомогу, понесені позивачкою ОСОБА_1 , покласти на її рахунок.

На підставі ст.ст. 3, 4, 78, 79, 81, 91, 116, 118, 122, 152, 198 ЗК України, ст. 19, 50, 55 Закону України «Про землеустрій», ст. 14 Конституції України, ст.ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 247, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання недійсним та скасування рішення Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 25.05.2016 року № 35-3/2016, акту встановлення межового знака від 11.04.2016 року, висновку узгоджувальної комісії з питань вирішення земельних спорів Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 11.04.2016 року, зобов`язання вчинити дії, а також про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання до вчинення певних дій відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_13 , на користь Державного бюджету України - недоплачену суму судового збору в сумі 1500,40 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 40 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_13 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , жителя АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_14 , 2500,0 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок) витрат, понесених на правничу допомогу.

Понесені позивачкою ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору та по сплаті правничих послуг, покласти на її рахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийУ. Ю. Луковкіна

Повний текст судового рішення складено 12.02.2021 року.