Справа № 466/2156/21 Головуючий у 1 інстанції: Федорова О.Ф.
Провадження № 22-ц/811/3358/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.

секретаря: Симець В.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у березні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року розірвано шлюб, укладений між нею та ОСОБА_1 , у якому у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стверджує, що син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, а відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина, незважаючи на те, що зобов`язаний брати участь в утриманні сина та має таку можливість, оскільки працює на офіційній роботі. Зазначає, що син навчається в школі, швидко росте, у зв`язку з чим виникають постійні витрати на одяг, харчування, засоби гігієни та шкільні потреби. Крім того, син займається футболом у спортивному гуртку, за який вона повністю сплачує кошти та пов`язані з цим витрати. Вважає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і зазначений обов`язок в рівній мірі покладений на обох батьків дитини. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частини з всіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частини зі всіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 17 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення суду в частині визначення розміру аліментів оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів складає 50 % його заробітку, що фактично позбавить його можливості нормально існувати. Зазначає, що він ніколи не ухилявся від своїх обов`язків щодо виховання дитини, в тому числі, позивач завжди була забезпечена його підтримкою та підтримкою його родини, оскільки протягом семи років їхній син проживав з його батьками за їхньою адресою та частково перебував на їх утриманні. Вказує, що, не відмовляється допомагати позивачу утримувати дитину, в тому числі і по можливості в добровільному порядку, зокрема, після розлучення придбав для позивача транспортний засіб для забезпечення дитині можливості виїздів на відпочинок, відвідування гуртків, тощо. Вважає, що зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття на рівні з матір`ю, однак на даний час проживає за однією адресою разом з батьками-пенсіонерами та намагається облаштувати своє особисте життя, відтак визначений судом розмір аліментів, на його думку, є надмірним. Наголошує, що надав суду довідку про свої доходи з місця праці, однак суд не врахував його доводів при визначені розміру аліментів, помилково визначивши, що він має можливість сплачувати аліменти в розмірі більшому, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Звертає увагу, що на його утриманні перебувають двоє непрацездатних батьків, а жодного нерухомого майна, крім 1/4 частки квартири батьків, в якій він проживає, у нього немає. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2021 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2021 року призначено на 16 год. 30 хв. 29 листопада 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 07 грудня 2021 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 29 листопада 2021 року, датою ухвалення постанови є саме 07 грудня 2021 року.

З апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2021 року оскаржується лише в частині визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а відтак законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в частині інших вимог, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/2 частини з його доходів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2019 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 23 січня 2010 року (а.с. 5).

Сторонами у справі не заперечується, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю, ОСОБА_2 .

Довідкою про доходи № 1705/2 від 17 травня 2021 року, виданою ТзОВ «Бізнес-Вектор ДК» підтверджується, що ОСОБА_1 працює у ТзОВ «Бізнес-Вектор ДК» на посаді електромонтера та отримує заробітну плату в розмірі 6500 грн. в місяць.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум у 2021 році в розмірі: з 1 січня - 2395 грн., з 1 липня - 2510 грн., з 1 грудня - 2618 грн.

Колегія суддів вважає, що, призначаючи аліменти в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, суд першої інстанції, правильно встановивши необхідність стягнення аліментів, невірно визначив розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача.

Визначаючи розмір аліментів, судом першої інстанції не враховано обов`язку обох батьків брати участь в утриманні дитини, а також того, що аліменти стягуються на одну дитину, розмір аліментів перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, а матеріали справи не містять доказів необхідності стягувати аліменти саме в такому розмірі.

Оскільки аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, достойного рівня життя, який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дитину, потреб дитини, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, враховуючи матеріальний стан відповідача, колегія суддів вважає, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції, який підлягає стягненню з відповідача слід зменшити з 1/2 частини до 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення позивачем до суду і до досягнення дитиною повноліття, що забезпечить найбільш необхідні потреби дитини, належні умови її проживання, і при цьому, на думку колегії суддів, син сторін буде захищена та буде отримувати матеріальне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367-369, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381-384, ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2021 року в частині визначення розміру аліментів змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з «1/2 частини» до «1/3 частини» з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 07.12.2021 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

О.Я. Мельничук