КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року

м. Київ

справа №754/3966/21

провадження № 22-ц/824/15937/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року у складі судді Зотько Т.А.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року представник АТ КБ «Приватбанк» - Єрмолов Є.М. звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 06 липня 2017 року у розмірі 266 556,22 грн та 3 998,34 грн судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву №б/н від 06 липня 2017 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 200 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Указував, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в указаній заяві.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому у договорі.

У свою чергу відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 05 січня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 266 556,22 грн, з яких: 212 396,39 грн - заборгованість за кредитом; 54 159,83 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.

На підставі викладеного просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 06 липня 2017 року в загальному розмірі 266 556,22 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 998,34 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 21 жовтня 2021 року представник відповідача ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, відшкодувати судові витрати відповідачу.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, які суд визнав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права.

Уважає, що позивачем не доведено видачі кредиту та розміру заборгованості загального та по її складовим (основному боргу, процентам, неустойці).

Зазначає, що згідно виписки по рахунку сума основного боргу не перевищує 199 918,97 грн - максимальний кредитний ліміт відповідача 200 000 грн.

Вказує, що банком самостійно протягом всього періоду було здійснено безпідставне списання коштів на невідомі цілі у загальному розмірі 12 396,39 грн.

Заперечує проти застосування банком підвищеної процентної ставки та зауважує, що витяг з Тарифів позивача не був погоджений з відповідачем.

Не погоджується з нарахованими банком комісіями за період кредитування та уважає, що визначені банком комісії та інші похідні платежі за користування кредитом не можуть сумуватись до розміру заборгованості. Зазначає, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Зауважує, що відповідач не ознайомлений і ніколи не був ознайомлений з «Умовами та правилами надання банківських послуг» чи «Тарифами банку».

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Учасники справиу судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності всіх учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач умови укладеного договору не виконує, кредит та відсотки за користування кредитом не сплачує.

Проте, колегія не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частинами першою та четвертою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 липня 2017 року відповідачем підписана анкета-заява №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Згідно інформації, викладеної в указаній заяві, ОСОБА_1 висловив свою згоду на те, що така заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами використання, а також основними умовами обслуговування і кредитування , що містяться в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

На підтвердження факту укладення кредитного договору, банком надано копію анкети-заяви від 06 липня 2017 року, розрахунок заборгованості станом на 05 січня 2021 року, виписку по рахункам станом на 05 січня 2021 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видані картки, копію заявки на актуалізацію даних за преміальною карткою, паспорт споживчого кредиту, витяг з Тарифів, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та копію паспорта відповідача.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 05 січня 2020 року становить 266 556,22 грн, з яких: 212 396,39 грн - заборгованість за кредитом; 54 159,83 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з вимог частини другої статті 1050 та частини другої статті 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати від боржника повернення всієї суми кредиту.

При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стороною позивача на підтвердження позовних вимог надано копію анкети-заяви від 06 липня 2017 року, розрахунок заборгованості станом на 05 січня 2021 року, виписку по рахункам станом на 05 січня 2021 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видані картки, копію заявки на актуалізацію даних за преміальною карткою, витяг з Тарифів, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та копію паспорта відповідача.

В анкеті-заяві №б/н від 06 липня 2017 рокупроцентна ставка не зазначена та не визначено тип банківської картки, яку отримав відповідач. Окрім того, у даній заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

З наданого стороною позивача паспорту споживчого кредиту кредитних карт «Картка Platinum», «Картка MC World Elite», «Картка Visa Infinite» «Картка MC World Black Edition» не убачається за можливе достовірно встановити, який саме тариф передбачений для карти відповідача та, відповідно, на яких умовах укладався кредитний договір, оскільки в наданому витягу наведено 4 різновиди тарифу.

Витяг із Тарифів ОСОБА_1 не підписаний.

Також позивачем не надано до суду доказів ознайомлення ОСОБА_1 з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, правилами використання, а також основними умовами обслуговування і кредитування, що містяться у рекламному буклеті, що в сукупності із анкетою-заявою, свідчило би про укладений у належній формі договір про надання банківських послуг.

Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, а також не містять підтверджень того, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 дійшла висновку, що надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У даному випадку до вказаних правовідносин не застосовується ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь яких редакціях, що розміщувались на офіційному сайті АТ КБ «Приватбанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Разом з тим, у матеріалах справи міститься копія заявки на актуалізацію даних за преміальною карткою, підписаної 23 червня 2018 року ОСОБА_1 , згідно якої останній у зв`язку зі зміною інформації, зазначеної ним раніше в анкеті клієнта, просив прийняти до розгляду наступні коригування: сума кредитного ліміту 200 000 грн, валюта - гривня.

Також позивачем долучено до матеріалів справи виписку по картковим рахункам відповідача станом на 05 січня 2021 року, з якої вбачається користування ОСОБА_1 картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 .

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розміру є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Окрім указаного, у матеріалах справи міститься довідка про видані картки, що підтверджує факт отримання ОСОБА_1 карток за номерами № НОМЕР_1 з терміном дії до липня 2018 року, № НОМЕР_2 з терміном дії до червня 2021 року, № НОМЕР_3 з терміном дії до липня 2021 року та НОМЕР_5 з терміном дії до грудня 2021 року.

Під час розгляду справи відповідач не заперечував факт отримання та користування ним кредитними коштами у розмірі 200 000 грн.

Не погоджуючись з нарахуванням банком комісій, а також безпідставного, на думку відповідача, списання коштів на невідомі цілі у загальному розмірі 12 396,39 грн, до суду за захистом своїх прав не звертався, умови укладеного договору недійсними не визнавалися, у зв`язку з чим вказані аргументи сторони відповідача є необґрунтованими та судом до уваги не приймаються.

Таким чином, беручи до уваги, що відповідач не заперечував факт користування кредитним коштами, зважаючи на наявність у справі копії заявки на актуалізацію даних за преміальною карткою, підписану 23 червня 2018 року ОСОБА_1 , виписки по картковому рахунку, а також довідок про видачу карток та зміну кредитного ліміту, що у сукупності підтверджує факт користування відповідачем кредитними картками, зазначеними у Довідці про видані картки, а також факт використання кредитних коштів, з огляду на що, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь банку суми фактичної заборгованості у повному обсязі, а саме 212 396,39 грн, оскільки така сума є підтвердженою належними та допустимими доказами у справі.

Таким чином, суд першої інстанції, стягнувши з відповідача на користь банку заборгованість за тілом кредиту у розмірі 212 396,39 грн, дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення процентів за користування кредитом, колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі вимоги є обґрунтованими з огляду на відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитом, а також відсутності будь-якого іншого документу, підписаного відповідачем, щодо визначення процентної ставки.

На підставі викладеного, колегія суддів уважає недоведеними вимоги позивача про стягнення процентів з огляду на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження погодження сторонами розміру процентів, передбачених за користування кредитом, а також доказів на підтвердження, що саме надані позивачем Умови та правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неповним з`ясуванням обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в частині стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 54 159,83 грн та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. У частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 212 396,39 грн рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційноїінстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд змінює розподіл судових витрат.

Беручи до уваги ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на задоволення позовних вимог частково, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 912,82 грн та за подання апеляційної скарги у сумі 2 869,23 грн, а всього - 4 782,05 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року в частині стягненні процентів за користування кредитом - скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза процентами за користування кредитом - відмовити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року в частині стягнення основної заборгованості за кредитом - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 185,87 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 199,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Повне судове рішення складено «08» грудня2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна