Провадження №2/592/2262/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого-судді Катрич О.М.,

за участю секретаря судового засідання Дядечко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом представника позивача - адвоката Верещагіна Дмитра Борисовича в інтересах ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Полтава, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок надмірно тривалого і неефективного розслідування кримінального провадження,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що 21.07.2017 у Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження №00000790 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України. Відповідно до внесених відомостей про вчинене кримінальне правопорушення вбачається, що службові особи ДУ «Роменська виправна колонія №56» зловживаючи службовим становищем допустили порушення прав засуджених на безпечні умови відбування призначеного судами кримінального покарання у вигляді довічного позбавлення волі і належні санітарні умови їх тримання під вартою.

30.10.2017 ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.55 КПК України визнано потерпілим по кримінальному провадженню №00000790.

Незважаючи на те, що досудове слідство триває вже більше 4 років (50 місяців), але до цього часу по провадженню не прийнято остаточного процесуального рішення. Розслідування кримінального провадження здійснюється хаотично, допити потерпілого і свідків проведено поверхово та без з`ясування обставин, що дали б змогу прийняти остаточне рішення за даним кримінальним провадженням. Подібне становище із розслідуванням кримінального провадження будь-яким чином не співвідноситься із нормами національного і міжнародного права, грубо порушує вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, низки законів України.

Так, неодноразово за скаргами ОСОБА_1 та його представників як незаконні скасовувалися постанови про закриття даного кримінального провадження. Клопотання позивача та його представника від 04.06.2021, 15.07.2021 і 15.07.2021, що відповідно до вимог ст.220 КПК України направлялися слідчому відверто проігноровані та жодної із запропонованих слідчих (розшукових) дій не проведено. Скарги на бездіяльність слідчого задоволені ухвалами Зарічного районного суду м.Суми.

Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 25.08.2021 задоволено скаргу довірителя на бездіяльність Сумської обласної прокуратури при розгляді клопотання про надання йому копії процесуального рішення, прийнятого по кримінальному провадженню.

Допускалися випадки приховування бездіяльності слідства шляхом перешкоджання в ознайомленні потерпілого та його представника із матеріалами кримінального провадження №00000790.

Бездіяльності досудового слідства сприяла і відсутність належного процесуального керівництва з боку Сумської обласної прокуратури.

Досудове розслідування по кримінальному провадженню №00000790, в якому позивач визнаний потерпілим триває, а діям службових осіб ДУ «Роменська ВК №56» не надано будь-якої правової оцінки, підозру до цього часу не пред`явлено конкретній особі (особам), з вини якої (яких) створено неналежні умови тримання засуджених у виправній колонії. Численні постанови слідчих з приводу закриття провадження неодноразово скасовувалися, а досудове слідство поновлювалося. Відтак упродовж більше 4-х років державою не забезпечено проведення повного, об`єктивного, незалежного та ефективного розслідування фактів порушення прав засуджених, за якими вносилися відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При розрахунку розміру завданої моральної (немайнової) шкоди довіритель виходить із тривалості часу упродовж якого не розслідується вказане кримінальне провадження (50 місяців) і таке становище залишається поза увагою процесуального керівника, сукупністю завданих бездіяльністю правоохоронних органів - відповідачів життєвих незручностей, а саме: погіршенням психологічного стану здоров`я, додаткових лікувань, недовіри до дієвості роботи правоохоронних органів та невпевненості у сьогоденні. Довіритель вважає, що завдана йому моральна (немайнова) шкода є співвідносною з двохста п`ятдесятьма визначеними Законом України «Про прожитковий мінімум» прожитковими мінімумами для працездатних осіб, що на час звернення до суду дорівнює - 2379 грн., а тому розмір шкоди становить 594 000 гривень.

Просить стягнути на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України шляхом списання казначейством коштів із рахунку Державного бюджету у сумі 594 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю відповідачів, а саме слідчих Територіального управління ДБР, розташованого у м.Полтава, при організації розслідування кримінального провадження №00000790 та відсутності дієвого процесуального керівництва Сумської обласної прокуратури за розслідуванням даного кримінального провадження.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Верещагін Д.Б. позовні вимоги підтримали, просять задовольнити.

Представник Сумської обласної прокуратури прокурор Микитенко В.П. в судовому засідання позовні вимоги не визнав, надав відзив (а.с.71-77), в якому позовні вимоги також не визнає, та зазначає, що вони є безпідставними, та не підлягають задоволенню, оскільки необхідною підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади є наявність трьох умов: доведення неправомірності дій чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Позивачем не надано до суду доказів, які б підтверджували наявність заподіяної обласною прокуратурою шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і противоправними діями заподіювача. У матеріалах справи відсутні рішення суду, якими визнано дії чи бездіяльність посадових та службових осіб органів прокуратури незаконними або протиправними. Також не вказано за яких подій, обставин, дій чи бездіяльності відповідача спричинено моральну шкоду.

Ооскарження позивачем в судовому порядку дій та рішень слідчого у зазначеному кримінальному провадженні є його правом, як потерпілої особи, визначеним кримінально-процесуальним законодавством. Факти прийняття постанов про закриття зазначеного кримінального провадження від 31.10.2017, 29.04.2018, 14.05.2021 та подальше їх скасування ухвалами Зарічного районного суду м. Суми від 04.12.2017, 18.09.2019 та 05.08.2021 не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування.

Також зобов`язання ухвалами Зарічного районного суду м. Суми від 03.06.2021, 08.07.2021, 11.08.2021 слідчих четвертого слідчого відділу з дислокацією у м. Суми Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава розглянути клопотання адвоката Верещагіна Д.Б. про ознайомлення з матеріалами зазначеного кримінального провадження, проведення додаткового допиту потерпілого, огляду камерних приміщень, де тримаються засуджені до довічного позбавлення волі та здійснення тимчасового доступу до проектної документації сантехнічних мереж ДУ «Роменська виправна колонія №56», надавши обґрунтовані відповіді, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 220 КПК України не призвело до спричинення особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування. Отже сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, у тому числі про зобов`язання розглянути в межах кримінального провадження клопотання позивача, не тягне безумовний наслідок цивільно-правового характеру і саме по собі не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлено зазначену позивачем ухвалу слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій слідчого, притягнення до цивільно-правової відповідальності та наявності підстав для відшкодування шкоди.

Окрім цього вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння шкоди та наявності причинно-наслідкового зв`язку між цими діями та шкодою. Його твердження не доведено належними та допустимими доказами, тобто позивачем не підтверджено заподіяння шкоди, як складового елементу цивільної відповідальності. Зокрема будь-які факти спричинення душевних страждань, втрати здоров`я внаслідок дій чи бездіяльності посадових та службових осіб органів прокуратури відсутні. Надмірна, на його думку, тривалість досудового розслідування, не є по суті бездіяльністю органу досудового розслідування, а лише свідчить про незгоду позивача із строками розслідування відповідного кримінального провадження. позивач не позбавлений можливості захистити свої права щодо дотримання розумних строків досудового розслідування під час кримінального провадження, довівши прокурору або суду можливість закінчення розслідування у коротші строки. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Полтава Стороженко А.І. в судовому засідання заперечує проти задоволення позовних вимог, надав відзив (а.с. 91-99), в якому зазначає, що в провадженні ТУ ДБР у м. Полтаві, перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000790 від 21.07.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Досудове розслідування вказаного кримінального провадження здійснювалось слідчими саме ТУ ДБР у м. Полтаві лише з початку 2019 року, тобто з моменту передачі цих матеріалів в провадження до ТУ ДБР у м. Полтаві та фактичного їх отримання слідчим. З моменту внесення відомостей до ЄРДР (липень 2017 року) та до передачі матеріалів кримінального провадження до ТУ ДБР у м. Полтаві (початок 2019 року), досудове розслідування його здійснювалось Сумською обласною прокуратурою.

Слідчим ТУ ДБР у м. Полтаві проведено та проводяться в повній мірі низка необхідних процесуальних дій, з метою встановлення істини та події кримінального правопорушення.

Всі клопотання представника позивача та ухвали слідчих суддів слідчим фактично розглянуті, за результатом чого прийнято відповідні процесуальні рішення в межах та з урахуванням фактичних обставин. Під час розслідування допитано всіх зазначених в ухвалі слідчого судді осіб, проте жоден не повідомив обставин, які б мали відношення до розслідування вказаного кримінального провадження. Доводи представника позивача по суті зводяться лише до незгоди останнього з проведеним досудовим розслідуванням органами прокуратури та прийняттям процесуальних рішень.

Порушене право позивача визнання його потерпілим відновлено шляхом оскарження бездіяльності слідчих в порядку, визначеному КПК України, не тягне наслідків цивільно-правового характеру і не може бути доказом моральної шкоди у даній справі.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Вказаними у позові ухвалами слідчих суддів не встановлено саме протиправну бездіяльність слідчих, в частині невиконання службових обов`язків. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Ухвали слідчих суддів до даного переліку не відносяться.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів обставин, вказаних представником позивача у позові щодо, нібито, спричинення позивачу моральних страждань саме діями (бездіяльністю) слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві та саме в цьому кримінальному провадженні, відсутні підтвердження факту винної поведінки, заподіяння такої шкоди та причинно-наслідкового зв`язку. Матеріали справи не містять будь-яких висновків медичних установ або незалежних психологів-спеціалістів щодо того, що ОСОБА_1 відчував сором, приниження, страх. Тобто відсутні підтвердження характеру, глибини моральних страждань та яких саме, а також суттєвості вимушених змін в житті, які потребують значного часу для поновлення та тривалості негативних наслідків.

Правовідносини, що склалися між ОСОБА_1 та ТУ ДБР у м. Полтаві врегульовані кримінальним процесуальним законодавством, тому відповідні скарги його представника розглянуто слідчими суддями саме з урахуванням положень Кримінального процесуального кодексу України.

Сам факт звернення представника позивача із заявою до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішеннями слідчого чи прокурора, він у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді, який згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України здійснює судовий контроль за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

У зв`язку із необґрунтованістю, не доведеністю та відсутністю будь-яких доказів, які б свідчили про протиправну бездіяльність, винесення незаконних рішень або вчинення посадовими особами ТУ ДБР у м. Полтаві незаконних дій щодо ОСОБА_1 , а враховуючи, що спірні правовідносини, пов`язані з кримінальним провадженням, вбачається відсутність підстав для задоволення позову, тому просить в задоволенні позовних вимог представника позивача - адвоката Верещагіна Д.Б. в інтересах ОСОБА_1 до ТУ ДБР у м. Полтаві відмовити в повному обсязі.

Представник Державної казначейської служби України Шиянова В.В. в судовому засідання позовні вимоги не визнала, надала відзив (а.с. 104-105) та пояснив, що на момент відкриття провадження у справі ні Державна казначейська служба України як самостійна юридична особа, ні працівники зазначеного державного органу не вчиняли по відношенню до позивача жодних протиправних дій, що могли б порушити його законні права та інтереси, а також призвести до заподіяння останньому моральної шкоди. Крім того, вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди є передчасною, оскільки кримінальне провадження ще триває. У позовній заяві відсутні посилання на стан здоров`я позивача, тяжкість чи зазнавав він вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, чи потрібен позивачу час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

З відповідей на відзиви (а.с. 115, 119-122) убачається, що неспростовним є те, що незважаючи на тривале розслідування слідчим підрозділу ТУ ДБР, розташованого у м.Полтава, кримінального провадження №0000790 (з початку 2019 року), але відзив є майже першим документом складеним співробітником ТУ ДБР, розташованого у м.Полтава, за наслідками розслідування або вивчення такого кримінального провадження. Усі перелічені у відзиві допити свідків проводилися ще у 2017-2018 роках слідчими прокуратури Сумської області. Заперечує, що слідчими ДБР не виносилося будь-яких рішень за даним кримінальним провадженням. Факти надзвичайно тривалого розслідування кримінального провадження №0000790 є очевидними, оскільки упродовж 51 місяця за даним кримінальним провадженням процесуального рішення не приймається.

Слідчим Білокопитовим Є.О. знехтувано клопотання за №321/7 представника потерпілого ОСОБА_1 про тимчасовий доступ до звіту за результатами моніторингового візиту до Державної установи «Роменська виправна колонія №56» Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України» від 16.04.2019. Поза увагою залишено і вимоги ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 14.09.2021 про зобов`язання розглянути вказане клопотання адвоката.

Бездіяльність Сумської обласної прокуратури порушує право позивача та ефективне досудове розслідування.

У запереченнях представник територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Полтава Стороженко А.І. (а.с.162-165) вказує, що відповідь на відзив жодним чином не спростовує правову позицію відповідача, містить лише загальне не погодження із зазначеними доводами.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вислухавши пояснення сторін та представників, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Харківської області від 14.08.2009 ОСОБА_1 засуджений за п.п.1, 6, 12 ч.2 ст. 115 , ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна (справа №1-87/07). Вирок набрав законної сили 14.08.2009 (а.с. 37-43).

21.07.2017 у Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження №00000790 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, з приводу зловживання службовим становищем службовими особами ДУ «Роменська виправна колонія №56», чим допущено порушення прав засуджених на безпечні умови відбування призначеного судами кримінального покарання у вигляді довічного позбавлення волі і належні санітарні умови їх тримання під вартою.

30.10.2017 ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.55 КПК України визнано потерпілим по кримінальному провадженню №00000790, про що свідчить копія пам`ятки потерпілого (а.с.11-13).

Неодноразово за скаргами ОСОБА_1 та його представників як незаконні скасовувалися постанови про закриття даного кримінального провадження та зобов`язувалося компетентних осіб щодо вчинення відповідних дій. (ас.174) На даний час розслідування триває.

Так, 13.07.2017 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду міста Харкова скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокуратури Харківської області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за заявою від 18.05.2017 задоволено. Зобов`язано компетентних осіб прокуратури Харківської області внести відповідні відомості за його заявою від 18.05.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 14).

18.02.2020 ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано посадову особу прокуратури Сумської області, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, викладені у заяві ОСОБА_1 від 24.09.2019 року за ознаками злочинів передбачених ст. 366 КК України відносно начальника Роменської ВК № 56 ОСОБА_2 , заст. начальника Роменської ВК № 56 Сахань Ю.Ю., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 15).

03.03.2020 Роменським міськрайонним судом Сумської області скаргу засудженого ОСОБА_1 про неналежні умови утримання в корпусі №2 для утримання засуджених до довічного позбавлення волі у Державній установі «Роменській виправній колонії № 56» задоволено частково. Повідомлено Північно-Східне регіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про надходження скарги засудженого ОСОБА_1 на відсутність сантехнічних колін під умивальниками та унітазами, встановленими в камерах корпусу №2 ДУ «Роменська ВК №56», що створює неприємний запах у приміщеннях камер, у зв`язку з чим рекомендувати Державній установі «Роменська ВК №56» встановити під умивальниками та унітазами в камерах зазначеного корпусу сантехнічні коліна (а.с. 16).

04.12.2017 слідчим суддею Зарічного районного суду м. Суми скаргу ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження задоволено. Постанову слідчого слідчого відділу прокуратури Сумської області Іваніни М.В. від 31.10.2017 про закриття кримінального провадження №0000790 скасовано. Матеріали кримінального провадження №0000790 повернуто до прокуратури Сумської області (а.с. 18).

18.09.2019 слідчим суддею Зарічного районного суду м. Суми скаргу ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження задоволено. Постанову заступника начальника СВ управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва Сумської області Глущенка І.Л. від 29.04.2018 про закриття кримінального провадження №0000790 скасовано. Матеріали кримінального провадження №0000790 повернуто до прокуратури Сумської області (а.с. 19).

03.06.2021 ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність уповноваженої особи четвертого слідчого відділу, з дислокацією у м.Суми, Територіального управління ДБР, розташованого у м.Полтава, яка полягає у невчиненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк у кримінальному провадженні №00000790 задоволено. Зобов`язано слідчих четвертого слідчого відділу, з дислокацією у м.Суми, Територіального управління ДБР, розташованого у м.Полтава, які входять до групи слідчих у кримінальному провадженні №00000790, розглянути клопотання ОСОБА_5 від 14.05.2021 відповідно до ст.220 КПК України (а.с. 20).

08.07.2021 ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми скаргу захисника Верещагіна Д.Б. задоволено. Зобов`язано уповноваженого в кримінальному провадженні № 00000790 слідчого 4-го СВ (з дислокацією в м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, розглянути та вирішити в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України, клопотання від 04.06.2021 захисника Верещагіна Д.Б. в інтересах ОСОБА_1 , про надання захиснику для ознайомлення вказаних матеріалів кримінального провадження (а.с. 21).

08.07.2021 ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми скаргу захисника Верещагіна Д.Б. задоволено. Зобов`язано уповноваженого в кримінальному провадженні № 00000790 слідчого 4-го СВ (з дислокацією в м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, розглянути та вирішити в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України, клопотання від 18.06.2021 захисника Верещагіна Д.Б. в інтересах ОСОБА_1 , про додатковий допит в якості потерпілого останнього (а.с. 22).

05.08.2021 ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 на постанову про закриття слідчим четвертого відділу (з дислокацією у м.Суми) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтава, кримінального провадження №0000790 задоволено. Постанову старшого слідчого четвертого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м.Полтава Білокопитова Є.О. від 14.05.2021 про закриття кримінального провадження №0000790 скасовано (а.с. 23).

11.08.2021 ухвалами слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми Скаргу Верещагіна Д.Б., в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність уповноваженої особи четвертого слідчого відділу, з дислокацією у м.Суми, Територіального управління ДБР, розташованого у м.Полтава, яка полягає у невчиненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк у кримінальному провадженні №00000790 задоволено. Зобов`язано слідчих четвертого слідчого відділу, з дислокацією у м.Суми, Територіального управління ДБР, розташованого у м.Полтава, які входять до групи слідчих у кримінальному провадженні №00000790, розглянути клопотання ОСОБА_5 про проведення огляду та про тимчасовий доступ від 15.07.2021 відповідно до ст.220 КПК України. (а.с. 24-25).

25.08.2021 ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми у кримінальному провадженні №00000790 задоволено. Зобов`язано уповноважену особу Сумської обласної прокуратури розглянути у відповідності до ст. 220 КПК України клопотання ОСОБА_1 від 13.07.2021 та надати йому належним чином оформлену відповідь (а.с. 26).

В свою чергу, представником ДБР надано копії постанов сторшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві Білокопитова Є.О. про розгляд поданих клопотань адвоката Верещагіна Д.Б. в інтересах ОСОБА_1 (а.с.149-152)

Так, триває досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000790, позивач повною мірою особисто, та через представника використовує свої законні права у кримінальному провадженні, реалізуючи їх також шляхом звернення до судів, та слідчих суддів, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи та підтверджується переліченими вище доказами.

Так, спричинення моральних страждань позивачем обґрунтовано неефективним та довготривалим розслідуванням.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами і доповненнями) роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювана шкоди покладається на особу, якій завдано шкоди.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті: така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

За приписами ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил цивільної відповідальності. Так, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Отже необхідною підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади є наявність трьох умов: доведення неправомірності дій чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Статтями 76, 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже вищевказані норми покладають на позивача обов`язок доказування неправомірності дій чи бездіяльності посадових осіб органів досудового розслідування, як підставу для відшкодування моральної шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність заподіяної відповідачами шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і противоправними діями заподіювача.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Принцип всебічності, повноти та неупередженості дослідження всіх обставин справи має бути спрямований на досягнення всіх завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України по відношенню до всіх учасників кримінального провадження.

Ураховуючи викладене, оскарження позивачем в судовому порядку дій та рішень слідчого у зазначеному кримінальному провадженні є його правом, як потерпілої особи, визначеним кримінально-процесуальним законодавством.

Факти прийняття постанов про закриття зазначеного кримінального провадження та подальше їх скасування не свідчить про завдання особі шкоди.

Отже сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, у тому числі про зобов`язання розглянути в межах кримінального провадження клопотання позивача, не тягне безумовний наслідок цивільно-правового характеру і саме по собі не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлено зазначену позивачем ухвалу слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій слідчого, притягнення до цивільно-правової відповідальності та наявності підстав для відшкодування шкоди. До такого висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 25.01.2021 по справі №227/4410/19.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральні страждання позивача обґрунтовано погіршенням психологічного стану його здоров`я, недовіри до дієвості роботи правоохоронних органів та невпевненості у сьогоденні.

Такі твердження не доведено ним належними та допустимими доказами, тобто позивачем не підтверджено заподіяння шкоди, як складового елементу цивільної відповідальності.

Зокрема будь-які факти спричинення душевних страждань, втрати здоров`я внаслідок дій чи бездіяльності посадових та службових осіб органів прокуратури відсутні.

Також позивач не врахував, що надмірна, на його думку, тривалість досудового розслідування, не є по суті бездіяльністю органу досудового розслідування, а лише свідчить про незгоду позивача із строками розслідування відповідного кримінального провадження.

Згідно зі статтею 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумним вважається строк, що об`єктивно необхідний для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Статтею 308 КПК України визнано порядок оскарження розумності строків досудового розслідування. Таким чином, поняття розумності строків досудового розслідування є категорією виключно кримінально-процесуального законодавства.

Позивач зазначає, що за такий строк орган досудового розслідування мав би або закрити провадження, або звернутися до суду з обвинувальним актом, встановлення факту надмірного тривалого досудового розслідування в межах розгляду цивільної справи не відповідає вимогам чинного законодавства.

Посилається також та те, що надмірна тривалість кримінального провадження призводить до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; постійно оскаржувати бездіяльність і необґрунтовані дії слідчого; тривогою за безпечні умови тримання в установі виконання покарань, проте на ОСОБА_1 , який перебуває під вартною та є засудженим до довічного позбавлення волі не покладено обов`язку відвідувати органи досудового розслідування, а жодних доказів на підтвердження даної обставини не надано.

Щодо тривоги за безпечні умови тримання в установі виконання покарань, то а ні позивачем а ні його представником суду не надано належних та допустимих доказів, які б могли слугувати підставою для висновку, щодо небезпечності умов тримання ОСОБА_1 . Навпаки, як убачається з судового рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.03.2021 (справа№592/11544/20 ) ОСОБА_1 надається кваліфікована медична, він оглядався лікарями стоматологом і терапевтом, залучалися спеціалісти із закладів м.Суми, зокрема КУ СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» гематолог, онколог, гастроентеролог, проводилося обстеження, комп`ютерна томографія, аналізи крові тощо. (а.с. 133-13, 124-132) Також йому надається і безоплатна правова допомога за скаргами, заявами, клопотаннями, кримінальним провадженням, судових справ з адміністративного, цивільного провадження, зокрема по справі № 585/828/20, в якій 19.02.2021 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)», Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Щодо погіршення психологічного стану здоров`я, додаткових лікувань, то позивачем не доведено, що психологічний стан здоров`я ОСОБА_1 погіршився внаслідок досудового розслідування по кримінальному провадженню №00000790, і що у зв`язку з цим виникла потреба у додаткових лікувань.

Таким чином, в ході розгляду даної справи позивачем не доведено належними та допустимим доказами факту завдання ОСОБА_1 моральної шкоди відповідачами, наявності такої шкоди та можливого причинного зв`язку між шкодою та тривалістю досудового розслідування. А тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 13, 76, 141, 263, 265, 279, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог представника позивача - адвоката Верещагіна Дмитра Борисовича в інтересах ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Катрич