ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4654/21
Провадження № 2/210/1671/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"29" листопада 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Чайкіної О.В., за участі секретаря судового засідання: Перог Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 25 серпня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (надалі Відповідач) про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним (а.с. 1-3).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 25 серпня 2021 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В.

Ухвалою судді 28 серпня 2021 року позов залишено без руху для усунення недоліків (а.с. 16-17).

Ухвалою судді 02 вересня 2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с. 22).

На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідач ТОВ «Лінеура Україна» надав відзив на позовну заяву (а.с.27-53).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 09.12.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» був укладений кредитний договір № 1327375. Відповідно до умов казаного кредитного договору ТОВ «Лінеура Україна» надало кредит ОСОБА_1 . Кредит в сумі 3500,00 гривень, строком на 15 днів зі зниженою процентною ставкою в розмірі 3,65 % річних та стандартною процентною ставкою в розмірі 693,50 % річних. Договір було укладено без особистої участі ОСОБА_1 на веб-сайті ТОВ «Лінеура Україна» за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи відповідача, яка використовується для надання кредитів фізичним особам. Але позивач не укладав вищевказаний кредитний договір, не здійснював дії щодо його укладення, не подавав відповідну заявку та не здійснював реєстрацію на веб-сайті відповідача, оскільки 08.12.2020 року у позивача було викрадено мобільний телефон, паспорт, гаманець та банківську карту АТ КБ «ПриватБанк». З цього приводу позивач звернувся до Відділення поліції № 2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вчинення щодо нього злочину. Відомості про злочин були внесені до ЄРДР за № 0000257 та розпочато слідство.

Після викрадення документів та телефону позивача йому почали дзвонити з ТОВ «Лінеура Україна» з вимогами сплатити заборгованість по кредитному договору. Договір № 1327375 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 09.12.2020 року укладено не гр. ОСОБА_1 а іншою особою. Таким чином, вважає, що договір № 1327375 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 09.12.2020 року підлягає визнанню недійсним.

У відзиві на позовну заяву Відповідач просить суд відмовити у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 в повному обсязі та посилається на наступні обставини. Між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем укладено Договір № 1327375 від 09.12.2020 року про надання коштів на умовах фінансового кредиту, відповідно до якого Товариство надало грошові кошти в розмірі 3500,00 гривень строком на 15 днів, на умовах строковості, зворотності, платності. Договір укладено за допомогою інформаційно-телекомінікаційної системи Товариства, що міститься на сайті Товариства. Договір підписано з боку позивача одноразовим ідентифікатором, що отриманий на його фінансовий телефонний номер, зазначений в анкеті клієнта. Зазначений телефонний номер значиться в Бюро кредитних історій як фінансовий номер позивача, оскільки будь-яких заяв до БКІ не надходило щодо виключення його з бази даних про позивача.

Крім того, позивачем не надано доказів, що документи, на які оформлено Договір були позивачем втрачені, викрадені, оскільки у витязі з ЄРДР від 24.12.2020 року зафіксовано виключно крадіжку телефону.

Крім того, зазначив, що з моменту повідомлення позивачем про можливі шахрайські дії стосовно нього третіх осіб Товариство припинило будь-які нарахування за Договором до прийняття відповідного рішення у кримінальному провадженні. Станом на дату подання позову та по теперішній час у Товариства відсутні будь-які вимоги майнового чи фінансового характеру до позивача, інформація з БКІ щодо кредитного договору видалена, а кредит за Договором № 1327375 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 09.12.2020 року списано 28 травня 2021 року. Таким чином, станом на день подання позовної заяви ОСОБА_1 спір щодо правочину між сторонами відсутній, за таких обставин Товариство вважає позовну заяву безпідставно та такою, що не підлягає задоволенню.

Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи за клопотанням представника позивача, оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, явка сторін не визнана судом обов"язковою, відзив на позовну заяву направлявся стороні позивача.

Короткий виклад обставин справи, встановлених судом.

09 грудня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 1327375 про надання коштів на умовах фінансового кредиту в електронній формі, на підставі якого ОСОБА_1 тримав позику в розмірі 3500,00 грн. строком на 15 днів (а.с. 4-10).

Вказаний договір підписаний з використанням електронного підпису (а.с.10).

Згідно з умовами підписаного Договору, позикодавець ТОВ «Лінеура Україна» надає позичальникові ОСОБА_1 в позику грошові кошти у сумі 3500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені в п.1.5 цього Договору (п.1.4. Договору).

Позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором (п.1.1. Договору).

Пунктом 1.3. Договору встановлено строк позики за вказаним Договором п`ятнадцять днів (до 24.12.2020 року), позика має бути повернута згідно з Графіком платежів.

Згідно з п.п.2.1., 2.4. Договору, цей Договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на платіжну карту клєнта, вказану позичальником, та діє до повного виконання останнім своїх зобов`язань за Договором.

Позичальник зобов`язаний своєчасно повернути позику, проценти за користування позикою в порядку, визначеному цим Договором (п.1.4.2. Договору). Порушенням умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору (п.7.2. Договору). Вказаний договір підписаний електронним підписом ОСОБА_1 , який є аналогом власноручного підпису.

До Договору долучено Додаток №1 Графік платежів, відповідно до якого сума кредиту становить 3500,00 грн., сума нарахованих процентів 5,25 грн. (а.с.11).

Відповідно до довідки ТОВ «Лінеура Україна» № 2643_30 від 28.10.2021 року 09 грудня 2021 року кредит в сумі 3500,00 грн. було зараховано на картку позичальника (а.с.46).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 20000257 від 24.12.2020 року, внесено відомості за заявою ОСОБА_1 про крадіжку належного йому мобільного телефону, з правовою кваліфікацією з ч. 1 ст. 185 КК України (а.с.13).

З довідки № 08.11/1327375 від 08.11.2021 року про підтвердження процедури укладення електронного договору, складеної ТОВ «Лінеура Україна» 09 грудня 2020 року клієнт розпочав реєстрацію на сайті, надав згоду на обробку персональних даних, ввів смс-код надісланий Товариством, заповнив заявку на сайті, відправив заявку, Товариство надіслало клієнту смс-повідомлення з кодом для підтвердження, клієнт ввів смс-код та прийняв аферту Товариства, Товариство відправило клієнту кошти та його примірник договору, 28 травня 2021 року кредит у розмірі 3500,00 грн. за Договором № 1327375 від 09.12.2020 року списано 28 травня 2021 року (а.с.38).

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо укладення правочинів, а саме договору позики та його виконання сторонами, які регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про електронну комерцію», ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг».

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. У статті 3 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, в тому числі, свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Частиною 1 ст.205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телефонограмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 3 ст.207 ЦК України встановлено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.3 ст.509).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

За змістом ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої саме до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Особливості регулювання відносин за договором позики встановлені статтями 1049 та 1050 ЦК України.

Так, частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції статті Закону, яка діяла на час укладення спірного договору кредиту, передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Пунктом 22 статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ст.5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Висновки суду

На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що Договір № 1327375 від 09.12.2020 року є недійсним, виходячи з наступного.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18).

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, цією статтею; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як встановлено статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналіз перевірених і оцінених в судом доказів переконує суд, що договір про надання фінансового кредиту, підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 09 грудня 2020 року правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

При цьому позивач не був позбавлений можливості згідно з пунктом 6.3.2 договору протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору без пояснень причин, у тому числі і у разі отримання ним грошей.

Доводи заявника про те, що у нього було викрадено мобільний телефон та документи 08.12.2020 року суд ставить під сумнів, оскільки із заявою про вчинення злочину позивач звернувся до відділку поліції майже через два тиждні, лише 23.12.2020 року.

Крім того, у витягу з ЄРДР зазначено про крадіжку лише мобільного телефону та нічого не вказано про документи, про які позивач зазначає в позовній заяві, крім тогодоводи позивача щодо того, що телефон, на який надіслано одноразовий пароль-ідентифікатор був у третьої особи, на увагу не заслуговують, оскільки не спростовують обов`язку позивача довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, що є його процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.

Так суд враховує, що мобільні телефони Apple iPhone мають системи захисту від сторонніх користувачів, зокрема Face ID, Apple ID, що перешкоджає стороннім особам здійснювати користування як телефоном, так і застосунками, що в ньому налаштовані.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що до 23 грудня 2021 року останній здійснював блокування телефону Apple iPhone, а так само що сторонні особи здійснювали його використання з подоланням систем захисту, що ставить під сумнів доводи позивача про викрадення телефону.

Аналіз перевірених і оцінених в судом доказів переконує суд, що волевиявлення позичальника підтверджено вчиненням фактичних дій, направлених на ознайомлення із умовами кредитування, складанням відповідних документів і внесенням до них конфіденційної інформації, відомої тільки позивачу. Також, на думку суду, про виникнення зобов`язання свідчить та обставина, що кошти, визначені в електронному договорі, надійшли в розпорядження позивача на належний йому банківський рахунок.

Оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат

Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн. (а.с.21).

Враховуючи, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 11, 12, 13, 76-81, 83, 89, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, на підставі ст.ст.1, 3, 205, 207, 509, 526, 626, 628, 629, 633, 634, 638, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.1, 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», ст.ст.3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з пп. 15.5 п. 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено 29 листопада 2021 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_1 );

- відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (02081, м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, буд.25, прим. 318);

Суддя: О. В. Чайкіна