Справа № 137/1748/20

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Гопкіна П.В.,
за участю секретаря Іванової І.О.,
сторін у справі представника позивача Бешлея І.В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Головного Управління Національної поліції у Вінницькій області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
30.12.2020 представник позивавача ОСОБА_2 звернувся до Літинського районного суду Винницької області із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що Головне управління Національної поліції у Вінницькій області зареєстроване як юридична особа та являється власником транспортного засобу марки "Skoda Rapid", д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 . Зазначений вище легковий автомобіль відповідно до наказу ГУНП від 10.02.2020 №210 закріплений за поліцейськими сектору реагування патрульної поліції Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області.
Представник позивача зазначає, що 20.04.2020 о 23:10 год. під час оформлення дорожньо-транспортної пригоди (350 км автодороги М12) по вул. Б.Хмельницького, 44, в смт Літин Літинського району Вінницької області водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Ford Mondeo», д.н.з. (іноземна реєстрація) НОМЕР_3 , не вибрала безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотрималась дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом «Skoda Rapid», д.н.з. НОМЕР_4 (службовий), який був припаркований із проблисковими маячками для регулювання руху, у зв`язку з чим відбулося ДТП, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Окрім цього, ОСОБА_3 керувала автомобілем «Ford Mondeo», д.н.з. (іноземна реєстрація) НОМЕР_3 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, з її згоди у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер 7510» в присутності двох свідків і за наслідками освідування у водія встановлено результат позитивний 2,15 ‰.
В наслідок скоєної відповідачкою дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено службовий автомобіль, який належить ГУНП у Вінницькій області. У ході проведення службового розслідування, вини посадових осіб Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП не встановлено.
Таким чином просять стягнути з відповідачки на користь ГУНП у Вінницькій області завдану матеріальну шкоду та витрати зі сплати судового збору.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримав та просив його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов фактично визнала підтвердивши факт заподіяння нею шкоди службовому автомобілю. Не погодилась із розрахунком заподіяної шкоди. Будь-яких клопотань з цього приводу у судовому засіданні не заявила.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява обгрунтована та підлягає до задоволення з наступних підстав.
Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частинами 1, 2, 3, 4 статті 1187 ЦК України регламентовано, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
В даній справі підтверджено, що позивачу було заподіяно шкоду джерелом підвищеної небезпеки, яким є автомобіль «Ford Mondeo», д.н.з. (іноземна реєстрація) НОМЕР_3 , під керуванням відповідачки.
Згідно з роз`ясненнями, які викладені в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).
Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник, особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху України, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.
Оскільки підчас розгляду справи судом встановлено, що водій ОСОБА_1 правомірно володіла на час ДТП транспортним засобом і її вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди доведено, то саме вона на підставі ст.ст. 1166, 1187 ЦК є відповідальним за заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду.
При прийняті рішення судом враховано, що стороною позивача надано належні та допустимі докази на підтвердження розміру заподіяної відповідачкою шкоди. У свою чергу відповідачкою ОСОБА_1 не заявлено будь-яких клопотань та не вчинено дій спрямованих на заперечення розміру заподіяної шкоди.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати з оплати судового збору у розмірі 2102,00 грн. Решту надмірно сплаченого судового збору необхідно повернути позивачу.
Керуючись ст. ст. 13, 19, 76-82, 258-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1187, 1192 ЦК України, суд,
Позов задовольнити.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя : Гопкін П. В.