Справа № 296/2754/19
УХВАЛА

"29" листопада 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

при секретарі Рабчинській Я.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сероветника О.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №296/2754/19 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Корольовського районного суду м.Житомира із заявою, в якій просить ухвалити додаткове судове рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13000 грн.

В судове засідання учасники справи не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Позивач у відзиві просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення. На думку позивача, заявлені відповідачем витрати значно перевищують встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення.

Представник позивача вказав про необгрунтованість суми, завищення розміру витрат на професійну правничу допомогу, просив відмовити в задоволенні заяви.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали заяви, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10.11.2021 р. в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Про необхідність вирішення питання розподілу судових витрат між сторонами відповідачем було зазначено в судовому засіданні 10.11.2021р. , а 15.11.2021р. було подано відповідну заяву.

Отже, відповідач у строки визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України подала заяву про ухвалення додаткового рішення для вирішення питання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Подібні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).

Крім того, у п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.

Згідно з ч. 1-3 с.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Правничу допомогу відповідачу при розгляді справи в суді надавав адвокат Сероветник О.А., який діяв на підставі договору від №13/05/20 про надання правової допомоги від 13.05.2020р., укладеного між адвокатським бюро «Сероветник та партнери» (бюро) та ОСОБА_2 (клієнтом).

В розділі 3 вказаного договору сторони погодили оплату послуг (гонорар адвоката).

Пунктом 3.5 договору від 13.05.2021р. сторони погодили, що клієнт ОСОБА_2 на протязі 10 днів з моменту підписання акту про надання послуг сплачує бюро вартість наданих послуг.

Згідно акту про надання послуг від 15.11.2021р. розмір гонорару адвоката становить 13000 грн.

В акті про надання послуг зазначено види правової допомоги, які отримала клієнт ОСОБА_2 .

Претензій щодо якості та обсягу наданої правової допомоги клієнт не мала.

Деталізація кожного виду правничої допомоги вказано в детальному описі робіт (наданих послуг) виконаних адвокатським бюро «Сероветник та партнери».

Акт приймання-передачі виконаних робіт підписаний сторонами.

На думку суду, розмір витрат на оплату послуг адвоката, визначений умовами договору, є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт .

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач не довів необґрунтованість та неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу відповідача з реальним обсягом такої допомоги у суді першої інстанції, часом, витраченим на надання таких послуг (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді та тривалістю і кількістю судових засідань), критерію реальності таких витрат.

За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 13000 гривень з позивача на користь відповідача підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 137, 138, 141, 270 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №296/2754/19 задовольнити.

Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 13000 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. П. Маслак