Провадження № 2/234/1424/21
29 січня 2021 року місто Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області
у складі: головуючого судді Кравченко О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Малушка С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
17 листопада 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення заборгованості із заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з 01.07.1991 року він працював у ПрАТ «СКМЗ» на посаді токаря- розточника 3 розряду, а 16.12.2019 року звільнений з роботи згідно п.1 ст.36 КЗпП України. При звільненні позивачу не був проведений повний розрахунок при звільненні. На день звільнення йому не була виплачена заробітна плата за грудень 2019 року у сумі 2782,54 грн. На неодноразові звернення з проханням виплатити заборгованість по зарплаті, керівництво підприємства відмовлялось, посилаючись на відсутність коштів. Так заборгованість виплачена в добровільному порядку позивачем не була. Також зазначив, що відповідно до довідки ПрАТ «СКМЗ» про заборгованість по заробітній платі № 678 від 14.09.2020 року середньоденна заробітна плата позивача становить 285,76 грн., а тому і розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні потрібно робити з цієї суми, помножуючи її на кількість робочих днів прострочки розрахунку.
Посилаючись на приписи ст.233 КЗпП, позивач вважає, що тримісячний строк пропущено ним з поважних причин, враховуючи те, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про врегулювання спору в добровільному порядку і саме відповідач встановлював йому строки виплати заборгованості, які сам і порушував. В той же час після звільнення позивач залишився без засобів до існування через несплату відповідачем заборгованості по заробітній платі, тому вчасно не зміг звернутися за правовою допомогою до адвоката для складання позовної заяви.
Просив суд поновити строк на звернення до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнути з ПрАТ «СКМЗ» заборгованість по заробітній платі у сумі 2782,54 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.12.2019 року по день ухвалення судом рішення по справі виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 285,76 грн.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 23.11.2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов.
Відповідач ПрАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» не скористалося своїм правом на надання відзиву.
У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача ПрАт «СКМЗ» у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав.
Оскільки відповідачем не було надано відзиву на позов, тому суд приймає до уваги лише докази, надані позивачем.
На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Приписами ч.1 ст.46 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Так, статтею 116 КЗпП встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював у ПрАТ «СКМЗ» з 01.07.1991 року, токарем- розточником 3-го розряду, останнім часом- слюсарем-ремонтником. Наказом № 171 від 16.12.2019 року позивача звільнено з підприємства на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-8). В день звільнення з позивачем не було проведено повний розрахунок, що не заперечується відповідачем.
Відповідно до довідки, виданої ПрАТ «СКМЗ» про заборгованість по заробітній платі №678 від 14.09.2020 року, заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі складає: за грудень 2019 року у сумі 2782,54 грн.
Станом на день розгляду справи доказів погашення заборгованості відповідачем не надано.
Таким чином, судом встановлено, що ПрАТ «СКМЗ» має перед ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 2782,54 грн., а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню.
Щодо вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки повного розрахунку, починаючи з 17.12.2019 року по день ухвалення рішення, суд зазначає наступне.
Аналіз статей 116, 117 КЗпП України свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
При цьому розмір середнього заробітку необхідно проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 з наступними змінами (далі - Порядок). Згідно з пунктами 2, 5 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом в постанові від 17 липня 2019 року у справі № 639/4820/16-ц, механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі №1-5/2012, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Таким чином, враховуючи, що відповідач повністю не розрахувався із працівником при звільненні, тримісячний строк звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку не пропущений.
Виходячи з наданої відповідачем довідки про заборгованість по заробітній платі позивачу станом на 14.09.2020 року, його середньоденна заробітна плата складає 285,76 грн. з утриманням податків і зборів.
Відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 цього Кодексу.
Оскільки відповідач по справі є податковим агентом і саме на нього покладено обов`язок утримувати податок із суми доходу працівника, для обрахунку середньої заробітної плати працівника має бути взято його середньоденну заробітну плату без відрахування податків.
З огляду на викладене, суд бере до обрахунку середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 285,76 грн. та робочі дні з дати, наступної після звільнення позивача до дати ухвалення судового рішення.
Так, за період з 17.12.2019 року по 29.01.2021 року кількість робочих днів для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 280 днів.
Вирішуючи питання, пов`язане із зверненням позивача до суду з даним позовом з пропущенням тримісячного строку, визначеного ч.1 ст.233 КЗпП, суд зазначає таке.
Згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
З копії трудової книжки позивача, вбачається, що він був звільнений 16.12.2019 року та видана трудова книжка, отже тримісячний строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки сплинув 17.03.2020. Позивач звернувся до суду з відповідним позовом 17.11.2020, тобто з пропуском тримісячного строку.
У разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (ст.234 КЗпП).
У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 758/9773/15-ц вказано, що установлені ст.233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до ст. 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений ст.233 КЗпП, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.
Суд зазначає, що приписи ст.234 КЗпП України не передбачають переліку поважних причин для поновлення строку, оскільки їх поважність має визначатися в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Вочевидь, що як поважні причини пропущення строку, встановленого в ч.1 ст.233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.
В контексті наведеного суд зважає на приписи ст.116 КЗП України, які зобов`язують роботодавця письмово повідомити працівника про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, перед їх виплатою. Доказів на підтвердження виконання такого обов`язку, а саме надіслання/видачі тощо позивачу довідки про відповідні суми заборгованості заробітної плати перед їх виплатою, відповідачем до суду в порушення ст.12 та 81 ЦПК України не надано. Не надано відповідачем й доказів того, що одразу після видачі трудової книжки 16.12.2019 роботодавець повідомив позивача про факт здійснення з ним остаточного розрахунку.
При цьому суд звертає увагу відповідача, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах та одночасно враховує, що у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
З огляду на викладене, беручи до уваги те, що після отримання позивачем від відповідача на свій запит довідки про дату виплати всієї суми заборгованості від 14.09.2020, позивач, не затягуючи строки, звернувся до відповідача із даним позовом, суд вбачає наявність підстав для визнання поважними причин пропуску ним тримісячного строку.
Отже, позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до п. 2 частини 1 ст.430 ЦПК України у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати суд допускає негайне виконання рішень, але не більше ніж за один місяць, у зв`язку з чим суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за один місяць грудень 2019 року у сумі 2782,54 грн.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (ч.6 ст.141 ЦПК України)
Оскільки, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати, то судовий збір підлягає стягненню на користь держави з ПрАТ «СКМЗ» у сумі 840,80 грн. за позовні вимоги щодо стягнення заробітної плати.
Крім того, оскільки, відповідно до п.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», ч.1 ст.136 ЦПК України позивачу відстрочена сплата судового збору при пред`явленні до суду позовної заяви в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку до ухвалення судового рішення у справі, то на підставі ч.2 ст.136 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню на користь держави з ПрАТ «СКМЗ» у сумі 840,80 грн.
Керуючись ст.ст.12-13, 76 -79, 81, 89, 141, 259, 263 265, 279, 280 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.
Поновити ОСОБА_1 строки звернення до суду за вирішенням трудового спору.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за грудень 2019 року у сумі 2782,54 грн. (дві тисячі сімсот вісімдесят дві грн. 54 коп.), без утримання з цієї суми передбачених законом податків і зборів.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за один місяць грудень 2019 року у сумі 2782,54 грн. (дві тисячі сімсот вісімдесят дві грн. 54 коп.)
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 1681,60 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна грн. 60 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .
Рішення ухвалене й надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Краматорського міського суду О. Ю. Кравченко