Справа № 703/3228/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Кочеткової І.В.

за участі:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 45247 грн. 38 коп. боргу за договором позики від 28 листопада 2017 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що він 28 листопада 2017 року позичив ОСОБА_2 в борг 37000 грн., про що відповідач особисто написав розписку. ОСОБА_2 зобов`язався повернути йому борг до 31 січня 2018 року, про що зазначено ним у вказаній розписці. Вказав на те, що свої зобов`язання він виконав, однак відповідач порушує вз`яті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів та жодної суми станом на час винесення рішення не повернув. Тому змушений був звернутись до суду із позовом про стягнення боргу за розпискою.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник, адвокат Бакаєва В.О., в судовому засіданні проти позову заперечували у повному обсязі, вказавши на те, що відповідач не отримував насправді коштів від ОСОБА_1 , а написав вказану позивачем розписку під примусом. Зазначив відповідач і про те, що він працював разом із позивачем у службі таксі та через те, що той перевищив ліміт, його позивач змусив написати рописку на суму 37000 грн., які насправді він не отримував. Просили суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію позивача, відповідача та його представника, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В судовому засіданні встановлено, що 28 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 уклав договір позики з відповідачем ОСОБА_2 шляхом надання останньому грошових коштів під розписку у розмірі 37000 грн. з кінцевим терміном повернення боргу до 31 січня 2018 року (а.с.7). Оригінал вказаної розписки, було оглянуто судом, в судовому засіданні та він віповідає копії наявній в матеріалах справи.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 526 ЦК України вказує на те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, що вказано в ч. 1 ст. 625 ЦК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Таким чином, сторони в належній формі уклали договір позики, за яким відповідач вз`яв на себе зобов`язання повернути позичені у позивача кошти в сумі 37000 грн. у термін до 1 січня 2018 року.

Як вбачається з наявної у справі копії розписки, від 28 листопада 2017 року, завіреної належним чином, оригінал якої було оглянуто під час судового засідання, відповідач жодного разу позивачу кошти не повертав, прощо свідчить відсутність вказівок про повернення сум та підписів сторін (а.с.7).

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем на підтвердження свої позовних вимог надано до суду для огляду ориганіл розписки написані відповідачем, та відповідно її копія, яка міститься в матеріалах справи, а також розрахунок суми боргу, інфляційних втрат та 3 % річних.

Відповідачем же, окрім посилання в судовому засіданні про те, що він не визнає позовні вимоги в зв`язку з тим, що ним не отримано кошти насправді, до суду жодних доказів не надано.

Всупереч вище викладеним положенням, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення грошових коштів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за договорами позики від 28 листопада 2017 року в сумі 37000 грн.

Окрім того позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 01 лютого 2018 року по 31 липня 2020 року в сумі 5477 грн. 38 коп. та 3 % річних за цей же період в сумі 2770 грн. за борговою розпискою від 28 листопада 2017 року.

Ч. 2 ст. 625 ЦК вказує на те, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач в обумовлений термін, а саме до 31 січня 2018 року суму боргу не повернув, а тому відповідно до ст. 625 ЦК України повинен сплатити позивачу інфляційні втрати та 3 % річних.

Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком суми 3 % річних за період з 01 лютого 2018 року по 31 липня 2020 року в сумі 2770 грн., однак не погоджується із наданим позивачем розрахунком суми інфляційних втрат 5477 грн. 38 коп. та наводить свій:

Розраховується за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] х [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] Де: [Сума боргу] сума простроченого боргу. [Індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період.

Місяці прострочення: лютий 2018 року липень 2020 року, Індекси інфляції, що перемножуються: 100,90% х 101,10% х 100,80% х 100,00% х 100,00% х 99,30% х 100,00% х 101,90% х 101,70% х 101,40% х 100,80% х 101,00% х 100,50% х 100,90% х 101,00% х 100,70% х 99,50% х 99,40% х 99,70% х 100,70% х 100,70% х 100,10% х 99,80% х 100,20% х 99,70% х 100,80% х 100,80% х 100,30% х 100,20% х 99,40%, підсумковий індекс інфляції: 114,115%, сума збитків від інфляції: 5 222,51 грн. Та відповідно до наведеного розрахунку, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути саме таку суму інфляційних витрат 5222 грн. 51 коп.

Таким, чином з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за розпискою від 28 листопада 2017 року в сумі 37000 грн., 3 % річних в сумі 2770 грн. та інфляційні втрати у розмірі 5222 грн. 51 коп., а всього на загальну суму 44992 грн. 51 коп.

Відповідач всупереч положенням статті 77, 81 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості перед позивачем, а чи її наявність у меншому розмірі. Посилання відповідача в судовому засіданні на те, що він не отримував кошти, а розписку написав під примусом, не знайшли всого підтвердження в ході слухання справи та суд вважає їх такми, які спрямовані на уникнення виконання грошового зобов`язання перед позивачем.

Окрім того, позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на його користь сплачений ним під час звернення до суду судовий збір в сумі 840 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.

Позивач відповідно до квитанції про сплату № 22799 від 21 вересня 2020 року сплатив судовий збір за подання позову до суду в сумі 840 грн. 80 коп. (а.с.1).

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а ним сплачено мінімально можливий судовий збір при подачі позову то судовий збір у повному обсязі в сумі 840 грн. 80 коп. підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України вказує на те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Однак, в порушення вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України, позивачем не надано до суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем, окрім договору про надання правової допомоги від 22 липня 2020 року, копії ордеру адвоката та копії свідоцтва, на підтвердження понесених витрат в сумі 3000 грн., інших доказів, зокрема і квитанції про сплату таких коштів адвокату, до суду не надав, тому відповідно вимога про їх стягнення до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.15-16, 525-526, 610, 612, 625,1046, 1047, 1049, 1167 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 61, 81, 141, 258, 263-265, 273, 274, 280, 352, 354 ЦПК УКраїни, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 27 серпня 2004 року, ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 заборгованість за розпискою в сумі 37000 грн., 3 % річних в сумі 2770 грн. та інфляційні втрати 5222 грн. 51 коп., а всього 44992 грн. 51 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 27 серпня 2004 року, ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 12 лютого 2021 року.

Головуючий: В. О. Прилуцький