Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 759/12579/20
Номер провадження 22-ц/824/13273/2021
Головуючий у суді першої інстанції Т.В. Кириленко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач

24 листопада 2021року місто Київ

Номер справи 759/12579/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Сіра Ю.М.

сторони:

позивач Громадська організація «Спілка автомобілістів Святошинського району м. Києва»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 14 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Кириленко Т.В., в приміщенні Святошинського районного суду м.Києва, повне рішення складено 30.06.2021, -

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ГО «Спілка автомобілістів Святошинського району м. Києва» звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В., про скасування запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, мотивованим тим, що вона є користувачем земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . У квітні 2020 року правлінню ГО «Спілка автомобілістів Святошинського району м. Києва» стало відомо, що за ОСОБА_1 зареєстровано «нежитлову будівлю», розташовану на території автомобільної стоянки за адресою АДРЕСА_1 . Вважає, що державна реєстрація права власності на вказаний об`єкт проведена з порушенням чинного законодавства, оскільки зазначений кіоск є тимчасовою спорудою, а не об`єктом нерухомості. Вказний кіоск не має фундаменту, йому не була і не могла бути присвоєна поштова адреса. Зазначила, що реєстрація вказаної споруди порушує права позивача, оскільки розташована на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 , що перебуває в користуванні ГО «Спілка автомобілістів Святошинського району м. Києва».

З урахуванням вказаних обставин позивач просив суд скасувати запис щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно, а саме: на нежитлову будівлю (літ. А) загальною площею 39,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 14 червня 2021 року задоволено позов. Скасовано запис №35755920 про право приватної власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості - нежитлову будівлю (літ. А) загальною площею 39,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження спірних правовідносин, неправильної оцінки наданих доказів та неврахування всіх обставин справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції помилково зазначив у рішенні, що позивач є користувачем земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :75:299:0002, посилаючись на судове рішення у справі №910/862/14, оскільки дана земельна ділянка була передана не ГО «Київська міська організація Всеукраїнська Спілка Автомобілістів», а Київській міській спілці автомобілістів. Доказів того, що позивач є правонаступником ГО «Київська міська організація Всеукраїнська Спілка Автомобілістів» матерілаи справи не містять. Вважає, що позивач не є користувачем спірної земельної ділянки, бо державної реєстрації жодного права на цю ділянку за нею не зареєстровано, так само як не зареєстровано і за ГО «Київська міська організація Всеукраїнська Спілка Автомобілістів». Вказав, що суд безпідставно врахував висновок експерта №2-07/05 від 07.05.2021, оскільки розбіжності, які містяться у ньому дають підстави вважати його необ`єктивним та таким, що не відповідає дійсності, а експертиза була проведена поверхнево та без з`ясування істотних деталей.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити її з викладених підстав.

Представники ГО «Спілка автомобілістів Святошинського району м. Києва» - Колодій Є.В. та Дяченко І.В. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві та поясненнях, рішення суду першої інстанції просили залишити без змін як законне і обґрунтоване.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася, про час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Будь - яких заяв, клопотань на час розгляду справи до суду апеляційної інстанції від третьої особи не надходило.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи з урахуванням вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, оскільки її неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вважав їх доведеними, законними та обґрунтованими. Суд дійшов висновку, що рішення приватного нотаріуса КМНО Чорнєй В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51421819 від 02.03.2020, прийнято відносно об`єкта, який до нерухомого майна не відноситься, що визнано і самим приватним нотаріусом, та на підставі документів, які є недостовірними (щодо розміру об`єкта, часу побудови) і не передбачені ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та за відсутності передбачених Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та підтверджують присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, а тому він підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає такі висновки суду законними і обґрунтованими, такими що повністю відповідають встановленим у справі обставинам, з огляду на настпуне.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно з частинами першою, другою статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачений певний порядок державної реєстрація прав та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяжень є підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом, ГО «Спілка автомобілістів Святошинського району м.Києва» зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 та є користувачем земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :75:299:0002.

Даний факт підтверджується постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.07.2014, залишеною без змін постановою Вищого Господарського суду України від 17.09.2014, якою відмовлено у позові прокурора Святошинського району м. Києва до Громадської організації «Спілка автомобілістів Святошинського району м. Києва» про зобов`язання звільнити земельну ділянку площею 1,8га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та повернути її Київській міській раді.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що вказана земельна ділянка була відведена під будівництво платної автостоянки відкритого типу для транспортних засобів, що знаходяться в особистому користуванні громадян в мікрорайоні по АДРЕСА_3, відповідно до рішень Виконавчого комітету Київської міської ради трудящихся №215 від 15.02.1971, №314 від 4.03.1974 Київському заводу по ремонту мотоциклів і мотоколясок «Укрголовавтотехобслуговування» Міністерства автомобільного транспортну та на підставі постанови Ради Міністрів УРСР №240 від 27.08.1976, наказу Міністерства автомобільного транспорту №280 від 21.09.1976, наказу Республіканського виробничого об`єднання «Укравтотехобслуговування» №330 від 25.10.1978 Київській міській спілці автомобілістів передано, в тому числі, і відкриту автостоянку №21.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З аналізу вищевказаних норм закону вбачається, що суд має право прийняти посилання та твердження сторони лише у випадку їх належного доведення в ході розгляду справи, за виключенням випадків, коли такі обставини не потребують окремого доведення.

Із матеріалів справи вбачається, що питання щодо законності перебування у користуванні ГО «Спілка автомобілістів Святошинського району м. Києва» земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 вирішувалося у судовому порядку.

Так, постановою Вищого господарського суду України від 17 вересня 2014 року у справі №910/862/14 було встановлено, що Громадська організація «Спілка автомобілістів Святошинського району м. Києва» створена 18.03.2013, майно, розташоване на спірній земельній ділянці прийнято на баланс 04.12.2013. Земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 була відведена під будівництво платної автостоянки відкритого типу для транспортних засобів, що знаходяться у особистому користуванні громадян в мікрорайоні по АДРЕСА_3, відповідно до рішень Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих №215 від 15.02.1971, №314 від 04.03.1974 Київському заводу по ремонту мотоциклів і мотоколясок «Укрголовавтотехобслуговування» Міністерства автомобільного транспорту УРСР.

Таким чином, вказану земельну ділянку займає Громадська організація «Спілка автомобілістів Святошинського району м. Києва» для розміщення автостоянки; територія ділянки огороджена капітальним парканом, на в`їзді на територію встановлений шлагбаум та двоповерхова споруда для охорони; земельна ділянка охороняється, має обмежений доступ.

Також зазначеним судовим рішенням встановлено, що ГО «Спілка автомобілістів Святошинського району м.Києва» є правонаступником майнових, немайнових прав ГО «Київська міська організація Всеукраїнська спілка Автомобілістів» згідно п.1.2. Статуту ГО «Спілка автомобілістів Святошинського району м.Києва»

З урахуванням зазначеного, колегія суддів важає, що факт використання земельної ділянки на АДРЕСА_1 під автостоянку ГО «Спілка автомобілістів Святошинського району м. Києва», її право користування на вказну земельну ділянку, підтверджено судовим рішенням Київського апеляційного господарського суду від 30.07.2014, залишеним без змін постановою Вищого Господарського суду України від 17.09.2014 при розгляді справи №910/862/14. Вказана обставина не підлягає доказуванню при розгляді даної справи в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України.

Також судом встановлено, що Громадська організація «Спілка автомобілістів Святошинського району м.Києва» не мала реальної можливості подати до органів Київської міської ради документи для оформлення права на спірну земельну ділянку у відповідності до вимог ст. 125, 126 ЗК України,з причин незалежних від неї.

Отже, позивачем вчиняються дії з приводу вирішення питань щодо оформлення необхідних документів для надання дозволу Громадській організації «Спілка автомобілістів Святошинського району м. Києва» на розробку документації із землеустрою та виділення земельної ділянки на АДРЕСА_1 в оренду вказаній організації під розташування стоянки.

Доводи апеляційної скарги у тому, що позивач не є користувачем спірної земельної ділянки, оскільки державної реєстрації жодного права на цю ділянку за позивачем не зареєстровано колегія суддів відхиляє як необгрунтовані, так як державна реєстрація прав на нерухоме майно не є підставою набуття права користування нерухомим майном, а є лише реєстрацією вже набутого права користування, що унеможливлює ототожнення факту набуття такого права з фактом його державної реєстрації, що повністю узгоджується із положеннями ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Судом було встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 08.10.2019 ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 кіоск металевий з профільних конструкцій розміром 20,00 кв.м., який належить йому на праві власності на підставі прибутково-видаткової накладної від 16.12.1998 за №58, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 27.02.2020 приватним нотаріусом Чорнєй В.В. зареєстровано нежитлову будівлю (літ. «А») загальною площею 39,7 кв.м. по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі довідки про показники об`єкта нерухомого майна, серія та номер: 2019-333, виданої 3.12.2019 ТОВ «БТІ`Єврофасп».

Судом встановлено, що державним реєстратором зазначене рішення прийнято з порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідних рішень, є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ст.18 вказаного Закону).

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127.

Відповідно до п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Згідно статті 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Судом було встановлено, що для реєстрації права власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 була надана довідка про показники об`єкта нерухомості, технічний паспорт на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, інформаційна довідка КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації, згідно якої громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами (кіоск) по АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстровано.

Згідно листа Департаменту містобудування та архітектури №055-5901 від 01.06.2020 відомості про документи щодо присвоєння будь-якому об`єкту нерухомості поштової адреси по АДРЕСА_1 відсутні.

З повідомлення Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 16.07.2020 вбачається, що звернення (клопотання) від ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 не надходило.

У матеріалах справи наявні письмові пояснення приватного нотаріуса Чорнєй В.В., у яких нотаріус визнала позов, посилаючись на те, що нежитлова будівля насправді являє собою тимчасову споруду та є рухомим майно, а ОСОБА_1 було надано у її розпорядження недостовірні дані, чим введено в оману, що призвело до безпідставної реєстрації за ОСОБА_1 нежитлової будівлі (літ. «А») загальною площею 39,7 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Крім того, із довідки про показники об`єкта нерухомого майна, на підставі якого приватним нотаріусом було зареєстровано право власності за ОСОБА_1 , вбачається, що загальна площа об`єкта становить 39,7 кв.м., об`єкт виник в результаті обшиття стін навісу, який був побудований господарчим способом.

Разом з тим, згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 кіоск металевий з профільних конструкцій розміром 20,00 кв.м., при цьому придбаний кіоск до об`єктів нерухомого майна не відносився та відомості про нього як в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації, так і в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не вносились.

З урахуванням зазначеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції у тому, що рішення приватного нотаріуса Чорнєй В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51421819 від 02.03.2020 прийняте відносно об`єкта, який до нерухомого майна не відноситься, що також визнано приватним нотаріусом, а також на підставі документів, які є недостовірними (щодо розміру об`єкта, часу побудови) та не передбачені ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також за відсутності передбачених Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та підтверджують присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, а тому підлягає скасуванню.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

При цьому суд правомірно взяв до уваги висновок експерта Українського центру судових експертиз від 07.05.2021, яким підтверджено, що будівля, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (згідно техпаспорту від 3.12.2019) не містить характеристик будівель і споруд, а отже не відноситься до об`єктів нерухомого майна.

Додови апеляційної скарги у тому, що суд безпідставно врахував вказаний висновок експерта, оскільки розбіжності, які містяться у ньому дають підстави вважати його необ`єктивним та таким, що не відповідає дійсності, а експертиза була проведена поверхнево та без з`ясування істотних деталей колегя суддів оцінює критично.

Так, виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з`ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості, окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому законом, що достеменно відображено у рішенні суду, яке оскаржується стороною відповідача. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів зауважує, що відповідач не погоджуючись із висновками експерта Українського центру судових експертиз від 07.05.2021, яким підтверджено, що будівля, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (згідно техпаспорту від 3.12.2019) не містить характеристик будівель і споруд, а отже не відноситься до об`єктів нерухомого майна, не заявляв клопотання про призначення по справі судової будівельно - технічної експертизи для визначення характеристик кіоску, що розташований за адресою АДРЕСА_1 та був придбаний згідно договору купівлі - продажу відповідачем.

Отже, суд першої інстанції під час розгляду справи дотримався вимог закону, повно та всебічно з`ясував обставин справи, надав правову оцінку доводам і запереченням сторін та зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього (ст 367 ЦПК України).

Подаючи до апеляційного суду лист Міністерства юстиції України №3251/5-21 від 15.07.2021, отриманий відповідачем після прийняття оскаржуваного рішення, відповідач не надав належних та допустимих доказів неможливості подання до суду першої інстанції зазначеного листа в установлені законодавством строки, під час судових засідань ОСОБА_1 не заявляв клопотання про витребування доказів, а також не інформував суд про направлення адвокатських запитів, відтак апеляційний суд вказаний доказ не бере до уваги через відсутність на те правових підстав.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте, Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд у своєму рішенні навів достатні мотиви з яких прийняв до уваги доводи позивача щодо наявності підстав для задоволення позову та надав оцінку запереченням відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у задоволенні позову у повному обсязі, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 14 червня 2021 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 06.12.2021.

Судді

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна