Номер провадження: 22-ц/813/8080/21
Номер справи місцевого суду: 499/102/21
Головуючий у першій інстанції Кравчук О. О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

учасники справи:

позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 05 квітня 2021 року у складі судді Кравчука О.О.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків у порядку регресу у розмірі 2000 грн, витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн. та судових витрат у розмірі 908, 80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.05.2018 ПАТ «Страхова компанія «Вусо» та ОСОБА_3 уклали договір добровільного страхування наземного транспорту №5-01 предметом якого були майнові інтереси страхувальника пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Hundai», державний номер НОМЕР_1 . За вказаним договором СК «Вусо» взяло зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 11.09.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «DAF», державний номер НОМЕР_2 під керуванням відповідача. СК «Вусо» відповідно до договору страхування, на підставі страхового акту від 26.09.2018 сплатила ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 4620 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в СК «Вусо» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким розмір безумовної франшизи складає 2000 грн. 10.03.2020 СК «Вусо» та позивач уклали договір №10/03/2020 про відступлення права вимоги, тому останній отримав право вимоги за позовом.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 05 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову не прийняв до уваги доказ, який було надано позивачем, а саме поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/3904407 із зазначенням безумовної франшизи у розмірі 2000 грн відповідача як особи, що заподіяла шкоду майну потерпілій особі. На думку апелянта, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача безумовної франшизи, що передбачена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/3904404 відповідача свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме ст.ст.11,22,993,1166,1187,1191,1192,1194 ЦК України, ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст. ст. 22,29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та порушення норм процесуального права ст.ст.81,89,182,263,264,265 ЦПК України.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що 23.05.2018 між СК «Вусо» та ОСОБА_3 укладено договір страхування, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем «Hundai», державний номер НОМЕР_1 . Відповідно до умов вказаного договору страхування СК «Вусо» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування. Розмір франшизи за умови, що особа винна у скоєнні ДТП встановлена, і ця особа не водій застрахованого ТЗ становить 0 відсотків (підпункт 4.1.1 пункту 4.1 Договору страхування). Франшизи за договором є безумовними, обчислюються від страхової суми (але не менше 500 гривень, якщо франшиза за застрахованим ризиком не дорівнює 0) і застосовуються по будь-якому страховому випадку (пункт 4.2 Договору страхування).

11.09.2018 приблизно об 08 годині 50 хвилин у місті Одеса по вулиці Миколаївська дорога 203, сталося ДТП за участю автомобілів «Hundai», державний номер НОМЕР_1 та автомобіля «DAF», державний номер НОМЕР_2 , внаслідок якої автомобіль «Hundai» отримав механічні пошкодження, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Європротокол, який підписано ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 , містить відомості, що ДТП сталася через порушення правил дорожнього руху відповідачем, який вину свою визнав, європротокол не оспорював.

Вбачається з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 11.09.2018, що відповідальність ОСОБА_2 , застрахована також у СК «Вусо» за полісом АМ 3904407 строком дії до 16.04.2019.

Згідно з платіжним дорученням №21794 від 27.09.2018 СК «Вусо» здійснило ОСОБА_3 виплату страхового відшкодування у розмірі 4 620 грн.

10.03.2020 між СК «Вусо» та позивачем укладено договір, відповідно до якого СК «Вусо» відступає (передає), а позивач отримує право вимоги до відповідача про відшкодування у порядку регресу збитків завданих СК «Вусо» за договором страхування.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18) зазначено: "[…] стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією".

Отже, у даному випадку зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбувається заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку з завданням шкоди ОСОБА_3 , в порядку суброгації.

Разом з тим СК «Вусо», яка є страховиком як потерпілої особи так і завдавача шкоди, сплатила страхувальнику ОСОБА_3 страхове відшкодування у сумі майнового збитку, визначеної рахунком-фактурою від 24.09.2018 у розмірі 4 620 грн.

В свою чергу позивач вважає, що йому належить право вимоги до ОСОБА_2 щодо стягнення з останнього безумовної франшизи у розмірі 2000 грн.

За приписами п. 36.6. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Таким чином, франшиза - це частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок при виникненні страхового випадку. За своїм характером вона хоча і є частиною матеріального збитку, однак не може бути включена до суми майнового збитку для стягнення її зі страховика, адже підлягає відшкодуванню виключно страхувальником або особою, відповідальною за збитки, завдані внаслідок ДТП.

Враховуючи, що правовідносини, які виникли між СК «Вусо» та відповідачем у зв`язку з виплатою страховиком страхового відшкодування є такими, що засновані на суброгації, переході до страховика права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні, стягнення франшизи є безпідставним, оскільки позивачу належить лише право вимоги в межах фактичних витрат, до яких сума франшизи, як самостійне відшкодування, не належить. У даному випадку вимога щодо компенсації франшизи належить лише потерпілій особі у випадку та розмірі визначеному договором страхування.

Згідно з ч. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а оскаржене рішення змінити з мотивів та підстав викладених вище.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 05 квітня 2021 року змінити шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: