ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №500/3508/17

Апеляційне провадження №22-ц/813/9791/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Погорєлової С.О.,Сєвєрової Є.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 листопада 2017 року,постановлене під головуванням судді Жигуліна С.М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзив на позовну заяву

26.06.2017 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі, щомісячно у розмірі 1 605 гривень і до повноліття дитини.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.01.2008 року, в шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ОСОБА_1 є громадянином Туреччини, який постійно проживає на території України і є платником податків в Україні та йому присвоєно ідентифікаційний № НОМЕР_1 . Шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Малиновського районного суду від 20.01.2011 року у справі № 2-1760/11. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із матір`ю.

Посилаючись на те, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, утримання та виховання спільного сина з боку батька ОСОБА_1 має не регулярний характер, відповідно до даних Одеського обласного управління статистики середня заробітна плата складає 4 816 гривень на місяць, відповідач є працездатною здоровою людиною, яка не має на утриманні інших осіб, справедливим та обґрунтованим розміром аліментів є 1/3 від середньомісячної заробітної плати встановленої у регіоні, позивачка просила стягнути з відповідача на утримання сина аліменти по 1 605 гривень щомісячно (4816:3= 1605).

Відповідач ОСОБА_1 станом на 01.07.2017 року не мав реєстрації в м. Одесі або Одеській області (а.с.16).

11.11.2017 в газеті «Одеські вісті» надруковано оголошення про виклик відповідача ОСОБА_1 до суду (а.с.21-23).

Відповідач ОСОБА_1 не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на позовну заяву.

Сторони і їхні представники не приймали участі у судовому засіданні 27.11.2017 року в суді першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.11.2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволений. Суд стягнув з відповідача на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти щомісячно у розмірі 1 605 гривень із щомісячним коригуванням суми аліментів на індекс інфляції, починаючи з 26.06.2017 року і до повноліття сина. З відповідача на користь держави суд стягнув судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідач є батьком дитини і зобов`язаний утримувати дитину до її повноліття.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.02.2021 року залишено без задоволення заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 27.11.2017 року.

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить заочне рішення суду скасувати і постановити нове рішення про відмову у позові, зазначаючи про наступне: суд першої інстанції належним чином не повідомив його про відкриття провадження у справі; у позовній заяві позивачка вказала адресу його проживання шляхом внесення виправлень замість того, щоб подати уточнений позов, вказавши фактичну адресу його проживання і це свідчить про те, що повістки направлялися не на адресу його проживання; він не мав можливості особисто приймати участь по даній справі, оскільки йому не було відомо про наявність справи про стягнення аліментів; при розгляді заяви про перегляд заочного рішення суду він надав суду документи про те, що у період з липня 2017 року він особисто, а також через своїх друзів перерахував позивачці кошти на загальну суму більше ніж 30 000 гривень, однак суд не надав оцінку вказаним доказам при прийнятті ухвали про відмову у перегляді заочного рішення суду; між ним та колишньою дружиною, відповідно до ст. 181 СК України, була домовленість про те, що він може брати участь в утриманні сина як у грошовій, так і натуральній формі, проте суд не взяв до уваги наявність такої домовленості.

Позивачка ОСОБА_2 надала відзив, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі виходив з того, що дитина проживає із позивачкою, відповідач є батьком дитини, має можливість і зобов`язаний щомісячно надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини до її повноліття у розмірі 1 605 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду зважаючи на наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 є громадянкою України, а відповідач ОСОБА_1 є громадянином Туреччини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.01.2008 року. В шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , батьком якого є відповідач ОСОБА_1 . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.01.2011 року шлюб між сторонами розірваний і визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом і з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.5-14).

26.06.2017 року позивачка звернулась із позовом про стягнення з відповідача на її користь на утримання сина аліментів у твердій грошовій сумі (а.с.2-4).

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що на примусовому виконанні першого Малиновського відділу державної виконавчої служби знаходиться виконавчий лист №500/3508/17 від 20.12.2017 року про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, відповідач ОСОБА_1 з 28.12.2019 року зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.214). Відповідно до декларації про доходи та майно боржника фізичної особи (додаток 1 до Інструкції з організації примусового виконання рішень, п.5 розділу Ш), відповідач є безробітним і в нього відсутнє будь-яке майно (а.с.210-212). У серпні-вересні 2020 року на банківську картку позивачки від виконавчої служби перераховані кошти, що у примусовому порядку стягувались з відповідача ОСОБА_1 (а.с.202,202 зворот).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.01.2008 року, в шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ОСОБА_1 є громадянином Туреччини, який постійно проживає на території України і є платником податків в Україні, йому надано ідентифікаційний № НОМЕР_1 . Шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Малиновського районного суду від 20.01.2011 року у справі № 2-1760/11. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із матір`ю, що вбачається з рішення суду від 20.01.2011 року. Відповідач в Україні офіційно не працевлаштований.

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась із позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, зазначаючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із нею.

Між сторонами виникли правовідносини із обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та визначення розміру такого утримання, які регулюються норами СК України.

Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. ст. 150, 155, 180, 181 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст. ст. 182 ч.ч.1,2, 184 ч.1,2 СК України в редакції станом на листопад 2017 року, час прийняття рішення судом першої інстанції).

Станом на 27.11.2017 року дитині ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) виповнилось 9 років.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», розмір прожиткового мінімуму у 2017 році для дітей віком від 6 до 18 років становив: з 1 січня 2017 року - 1 689 гривень, з 1 травня - 1 777 гривень, з 1 грудня - 1 860 гривень.

Відповідач, станом на час прийняття рішення про стягнення аліментів (27.11.2017 року), був особою працездатного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), працездатним, інших утриманців, крім сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не мав.

Зважаючи на те, що позивачка звернулась із позовом про стягнення аліментів у судовому порядку в 2017 році, відповідач на той час мав нерегулярний і мінливий дохід, беручи до уваги, що з травня по грудень 2017 року розмір прожиткового мінімуму в Україні у 2017 році для дитини 9 років становив 1 777 гривень на місяць, визначений судом розмір аліментів щомісячно у розмірі 1 605 гривень був достатнім та таким, що відповідав потребам дитини і був спрямований на забезпечення гармонійного розвитку дитини.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду в цій частині.

Доводи відповідача у скарзі, що: суд першої інстанції належним чином не повідомив його про відкриття провадження у справі; у позовній заяві позивачка вказала адресу його проживання шляхом внесення виправлень замість того, щоб подати уточнений позов, вказавши фактичну адресу його проживання і це свідчить про те, що повістки направлялися не на адресу його проживання; він не мав можливості особисто приймати участь по даній справі, оскільки йому не було відомо про наявність справи про стягнення аліментів; при розгляді заяви про перегляд заочного рішення суду він надав суду документи про те, що у період з липня 2017 року він особисто, а також через своїх друзів перерахував позивачці кошти на загальну суму більше ніж 30 000 гривень, однак суд не надав оцінку вказаним доказам при прийнятті ухвали про відмову у перегляді заочного рішення суду; між ним та колишньою дружиною, відповідно до ст. 181 СК України, була домовленість про те, що він може брати участь в утриманні сина у грошовій та натуральній формі, проте суд не взяв до уваги наявність домовленості про його обов`язок утримувати сина шляхом перерахування грошових коштів, - до уваги не приймаються.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є громадянином Туреччини і станом на 2017 рік не мав зареєстрованого місця проживання в Україні (а.с.16).

Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті (ст. 74 ч. ч. 5, 9 ЦПК України в редакції станом на час вирішення справи в суді першої інстанції).

У вересні 2017 року суд першої інстанції надсилав відповідачу ухвалу про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви і доданих до неї доказів за адресою фактичного проживання відповідача ( АДРЕСА_2 , а.с.2,41,220), однак поштова кореспонденція повернута до суду без вручення відповідачу (а.с.18,19).

Оскільки станом на 01.07.2017 року відповідач ОСОБА_1 не мав реєстрації постійного місця проживання чи перебування в м. Одесі або Одеській області, відповідно до вимог ст.74 ч.9 ЦПК України, в редакції станом на час вирішення справи в суді першої інстанції, 11.11.2017 в газеті «Одеські вісті» надруковано оголошення про виклик відповідача ОСОБА_1 до суду першої інстанції (а.с.16,21-23).

Наведене свідчить про те, що з опублікуванням судом першої інстанції оголошення про виклик відповідач ОСОБА_1 вважається повідомленим про час і місце розгляду справи в суді.

За таких обставин, відсутні підстави для ствердження про порушення права відповідача на участь у суді першої інстанції.

Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, між тим, кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені на підставі рішення суду у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків дитини, разом з яким проживає дитина.

Доводи відповідача на те, що у період з липня 2017 року він особисто, а також через своїх друзів перерахував позивачці кошти на загальну суму більше ніж 30 000 гривень, а суд першої інстанції не надав оцінку цим доказам при прийнятті ухвали про відмову у перегляді заочного рішення суду, - не є підставою для скасування заочного рішення суду.

Слід зазначити, що у поясненнях на заяву про перегляд заочного рішення суду позивачка ОСОБА_2 заперечувала факт надання відповідачем такої допомоги (а.с.199,200).

Разом з тим, якщо факт добровільного надання матеріальної допомоги на утримання сина дійсно мав місце в період з червня 2017 року по листопад 2017 року, відповідач може подати належні та допустимі докази надання такої допомоги для зарахування цих коштів державним (приватним) виконавцем.

Доводи відповідача, що між ним і позивачкою існує домовленість, згідно якої він бере участь в утриманні сина у грошовій та натуральній формах у добровільному порядку не є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового рішення про відмову у позові про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки такий висновок суперечив би нормам матеріального права - ст. ст. 150, 155, 180-184 СК України.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (постанова ВС від 23.12.2019 року по справі № 344/10971/16-ц).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, висновки суду відповідають обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права, рішення суду підлягає залишенню без змін.

Судові витрати

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3, ч.7 ЦПК України).

Колегія суддів залишає скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, тому відповідач не має права на відшкодування судових витрат у розмірі 960 гривень (а.с.230).

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: