І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Лозова Харківської області
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - Харабадзе К.Ш.,
за участю секретаря - Бєловол О.О.,
Справа № 629/1248/20
Номер провадження 2/629/541/21
позивач - Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області
відповідач - ОСОБА_1
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу про стягнення надміру виплачених коштів,
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення надміру виплачених коштів, посилаючись на те, що згідно заяви громадянки ОСОБА_2 від 01.01.2007 року було призначено державну соціальну допомогу на дітей з інвалідністю та надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та "Порядку надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям, з інвалідністю", затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства фінансів України від 30.04.2002 року № 226/293/169 з 01.01.2007 року по 30.06.2012 року. У зв`язку з подовженням строку інвалідності дитини - ОСОБА_3 допомогу та надбавку на догляд було продовжено до 11.07.2014 року. Відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які не працюють, не навчаються (крім заочної форми навчання), не проходять службу, не займають виборну досаду і фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю. В результаті проведеної управлінням праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області перевірки інформації наданої громадянкою ОСОБА_1 було виявлено, що заявниця подала недостовірну інформацію щодо свого працевлаштування, підтвердженням чого є довідки: ФОП ОСОБА_4 , про те, що відповідач у період з 26.10.2012 року по 20.11.2013 року перебувала з ним у трудових відносинах, на підставі трудового договору; відділу освіти, про те, що ОСОБА_1 працювала на громадських роботах підсобним робітником в Лозівській загальноосвітній школі-інтернат І-П ст. Для дітей, які потребують соціальної допомоги у період з 05.03.2012 р. по 05.04.2012 р. та з 11.04.2012 р. по 11.05.2012 року; Лозівського міськрайонного центру зайнятості про те, що відповідач перебувала на обліку в центрі з 27.01.2012 року по 26.10.2012 року. У зв`язку з вищезазначеними обставинами, відповідачу було переплачено бюджетні кошти, у вигляді надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю, до досягнення нею трирічного віку за період з 02.2012 року по 11.2013 року у сумі 7095 грн. 23 коп. 01 серпня 2014 року відповідачу ОСОБА_1 було вручено повідомлення, про переплату надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю до досягнення нею 18-річного віку та зобов`язано її сплатити переплачену суму до 31 жовтня 2014 року (7095 грн.23 коп). ОСОБА_1 сплачувала борг частинами, але до цього часу весь борг не погашено та належна до повернення на рахунок управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області сума, яка складає 5595 гривень 23 копійок.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, просила розгляд справи проводити без участі представника позивача на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, проти задоволення позовних вимог заперечувала.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Судом встановлено, що 01.01.2007 ОСОБА_1 звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області з заявою про призначення соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років та надбавки на догляд за дитиною-інвалідом від 6 до 18 років /а.с. 4-5/.
Разом з заявою, ОСОБА_1 було надано до управління пакет документів, передбачений п. 6 Порядку: копія свідоцтва про народження дитини, висновок лікарсько-консультаційної комісії /а.с. 7, 8/.
З 01.01.2007 ОСОБА_1 було призначено державну соціальну допомогу на дітей з інвалідністю та надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю на період з 01.01.2007 по 30.06.2012 відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю» та Порядку надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоровя України, Міністерства фінансів України від 30.04.2002 №226/293/169. У зв`язку з подовженням строку інвалідності дитини - ОСОБА_3 допомогу та надбавку на догляд було продовжено до 11.07.2014 року, що підтверджується рішенням УПСЗН від 01.01.2007, розорядженнями на перерахунок допомоги інвалідам, рішеннями про призначення допомоги інвалідам /а.с.9-10,12-15/.
Згідно акту № 226/6 проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення державної соціальної допомоги дітям-інвалідам з надбавкою на догляд від 29.07.2014 /а.с. 21/, було встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 подана неповна інформація про трудову діяльність.
В результаті перевірки, проведеної соціальними інспекторами Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області, встановлено, що ОСОБА_1 не зазначила інформацію щодо свого працевлаштування, підтвердженням чого є довідки: ФОП ОСОБА_4 , про те, що відповідач у період з 26.10.2012 року по 20.11.2013 року перебувала з ним у трудових відносинах, на підставі трудового договору; відділу освіти, про те, що відповідач працювала на громадських роботах підсобним робітником в Лозівській загальноосвітній школі-інтернат І-П ст. для дітей, які потребують соціальної допомоги у період з 05.03.2012 р. по 05.04.2012 р. та з 11.04.2012 р. по 11.05.2012 року; Лозівського міськрайонного центру зайнятості про те, що відповідач перебувала на обліку в центрі з 27.01.2012 року по 26.10.2012 року. Що призвело до переплати бюджетних коштів за період з лютого 2012 року по листопад 2013 року у сумі 7095,23 грн. /а.с.16-20/.
Доводи відповідача про те, що наміру приховати доходи вона не мала, а не повідомила Управління про своє працевлаштування, з тих причин, що відповідальні особи в Управлінні не надали їй роз`яснень з цього приводу, суд вважає неспроможними з огляду на те, що відповідачем підписано заяву від 01.01.2007, в якій зазаначено, що вона не працює, не навчається, не служить, підприємницькою діяльністю не займається, відповідачем для призначення соціальної допомоги подавалися документи такі як копія свідоцтва про народження дитини, висновок лікарсько-консультаційної комісії, у зв`язку з чим, державою і було прийнято рішення про виплати щомісячної соціальної виплати, і вона розуміла, що лише непрацюючі фізичні особи мають право на такі виплати. В заяві про призначення виплати міститься посилання на те, що відомості про доходи та наявність роботи можуть вплинути на призначення соціальної виплати, і відповідач знав про це, про що свідчить підпис відповідача.
Таким чином, у зв`язку приховуванням ОСОБА_1 факту працевлаштування інформації було надмірно виплачено державні кошти у вигляді надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю до досягнення нею трирічного віку за період з 02.2012. по 11.2013 у сумі 7095 гривень 23 копійки, що підтверджується розрахунком переплаченої суми /а.с. 20/.
Також в заяві від 01.01.2007 відповідач зобов`язалася повідомити УПСЗН про своє працевлаштування впродовж терміну призначення допомоги по догляду за дитиною.
Відповідач добровільно повернула надмірно виплачені кошти лише у сумі 1500 грн.
Оскільки противоправними діями ОСОБА_1 завдано матеріальних збитків державі, суд доходить висновку про наявність підстав у позивача вимагати повернення надміру виплачених сум компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги, в розмірі 5595,23 грн.
Щодо строків позовної давності та їх наслідків, про застосування яких просив відповідач, суд зазначає наступне.
Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.
Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом, яке міститься у ч. 1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові /ч.4 ст.267 ЦК України/.
Тлумачення частини першої статті 261 ЦК України дозволяє стверджувати, що початок перебігу позовної давності пов`язується з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи /стаття 261 ЦК України/. Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Про порушення свого права, як вказує позивач дізнався 29.07.2014 при перевірці інформації, наданої ОСОБА_1 /а.с. 21/. Відповідно до положень Порядку позивач повинен перевіряти наявність підстав для отримання відповідачем компенсаційних виплат. Ствердження позивача, що у відповідача на момент отримання повідомлення була відсутня можливість сплатити весь борг одноразово, що між позивачем та відповідачем було досягнуто усної домовленості про сплату відповідачем суми боргу, про визнання відповідачем боргу у сумі 5595,23 грн. не були підтверджені відповідачем, не були доведені при судовому розгляді. Будь-яких зобов`язань сплатити грошові кошти у сумі 5595,23 грн. перед позивачем, взятих відповідачем в порядку чинного законодавства, зобов`язань сплачувати борг за графіком, тощо матеріали справи не містять. Отже, перебіг позовної давності почався саме 29.07.2014.
Суд вважає неможливим поновити порушений строк з огляду на тривалий термін незвернення до суду з вищевказаними позовними вимогами та те, що зволікання позивача щодо звернення до суду не є підставою для визнання поважними причин пропуску встановленого законом строку. В тому числі суд приймає до уваги, що за вирішенням вищевказаних позовних вимог позивач звертався до суду 17.03.2020. При цьому суд наголошує на тому, що перебіг позовної давності почався 29.07.2014 А тому, у суду немає правових підстав для поновлення строку для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.
Аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.
Керуючись статтями 12, 13, 76, 81, 89, 206, 259, 264, 265,268,280-282 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається через Лозівський міськрайонний суд Харківської області до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1
Суддя: К.Ш.Харабадзе