ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року

м.Харків

справа № 641/448/19

провадження № 22-ц/818/3655/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого : Хорошевського О.М.

суддів колегії: Бурлака І.В., Яцини В.Б.

за участі секретаря Жмай Ю.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 березня 2021 року, постановлене суддею Курганниковою О.А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом після уточнення якого просила здійснити поділ житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; відступити від засад рівності часток подружжя відповідно до п. 3 ст. 70, п. 1 ст. 71 СК України, ч.2 ст. 373 ЦК України та визнати за нею право власності на ѕ частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_2 на ј частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з компенсацією ОСОБА_2 його частки в розмірі 95000 грн. та переходом до ОСОБА_1 права власності на вищезазначену часту; визнати за нею право власності на Ѕ частину автомобілю ВАЗ 111740 ЗНГ.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 15.11.2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2018 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто, тому вона вимушена звернутись до суду за захистом свої прав та законних інтересів. За час перебування в шлюбі було придбано наступне майно: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль ВАЗ 1111740 ЗНГ. Просила суд відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що будинок був придбаний фактично за кошти, отримані від продажу власної квартири позивача, та позик, які оформлених на ім`я позивача та виплачених позивачем особисто. Зазначила, що до укладення шлюбу з відповідачем, ОСОБА_2 , мала у приватній власності однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , придбану за кошти її родичів. Після укладення шлюбу, з метою покращення житлово-побутових умов, зазначену квартиру вона продала за 21000 доларів США та 18.12.2012 вони придбали у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 за 32500 доларів США. Кошти від продажу квартири, яка належала позивачу, позивач у повному обсязі витратила на придбання спільного житла. Окрім цього, суму, якої не вистачало для придбання спільного житла з відповідачем, позивачка взяла у борг у ОСОБА_4 . Борг вона повернула особисто і у повному обсязі. У 2017 році, з метою покращення умов проживання та придбання приватного будинку, сторонами було продано двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , за 688500 грн., що є еквівалентом суми 25500 доларів США. В результаті продажу вищезазначеної квартири, сторонами було придбано житловий будинок АДРЕСА_5 . Після розлучення з відповідачем, вона вимушена була переїхати до родичів, на даний час самостійно виховує спільну з ОСОБА_2 дитину, яка повністю перебуває на утриманні матері, батько не бере участі у вихованні та утриманні дитини, має заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах від 31.05.2019 року. З огляду на вищезазначене, позивач вважає, що має право на визнання за нею права власності на ѕ частини будинку АДРЕСА_6 .

01.10.2019 року ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву в якій він просив суд: визнати за ним в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частку у праві власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ним в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частку у праві власності на автомобіль ВАЗ 111740 ЗНГ.

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що він перебував з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 09.08.2018 року. Від шлюбу вони мають спільну дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перебування у шлюбі ними у спільну сумісну власність подружжя був набутий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Кошти на придбання будинку ними були отримані від продажу їх спільної квартири. Зазначив, що він ніколи не бачив грошей від продажу квартири, що належала позивачці на праві особистої власності. Перебуваючи у шлюбу вони придбали квартиру за спільні кошти. Боргову розписку вважає неналежним доказом, оскільки в ній відсутні посилання на цільове призначення грошей та відсутні докази його згоди на отримання позики в інтересах сім`ї. він має сумніви у даті складання розписки. Вважає, що спільно набуте майно подружжя повинно бути розділено в рівних частках по Ѕ.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 2/3 частки будинку АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину автомобіля ВАЗ 111740 ЗНГ. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2670 грн В решті задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 - задоволено частково Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/3 частки будинку АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину автомобіля ВАЗ 111740 ЗНГ. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1058 грн. В решті задоволення позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення в частині поділу будинку скасувати, ухвалити в цій частині нове, яким здійснити поділ майна подружжя в рівних частинах по Ѕ частині кожному.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановленим з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зауважує, що позивачка не довела наявність в неї особистих коштів, або інших доказів на підтвердження наявності підстав для збільшення її частки. Житловий будинок було придбано за спільні кошти, які були отриманні після продажу сумісної квартири. Крім того, в п.3 Договору купівлі-продажу квартири від 18.12.2012 року чітко вказано що сторони придбали квартири за спільні кошти які внесли про рівній частині кожен окремо.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Репетун К.В. просить рішення залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що житловий будинок АДРЕСА_1 , хоча і було придбано сторонами у період шлюбу, але кошти, використані придбання для спірного будинку, є коштами, отриманими від продажу квартири, яка в свою чергу була придбана коштами, отриманими від продажу нерухомого майна, яке належало позивачці на праві приватної власності. Суд також враховав, що продаж житла, коштом якого було придбано спірний будинок, здійснився в один і той самий день з продажем квартири, яка належала позивачу на праві приватної власності, тобто кошти з продажу власної квартири у розмірі 21000 доларів США позивач вклала у придбання житла, яке в подальшому продане з метою придбання спірного будинку. Таким чином, сума вкладених у спірний дім коштів, з урахуванням вартості будинку, що складала 25500 доларів США, становить 21000 доларів США. Тобто, 2/3 частки будинку АДРЕСА_1 фактично належить позивачу.

Судова колегія повністю з такими висновками суду погодитися не може з огляду на наступне.

З 15 жовтня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду від 09 серпня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Розглядом справи встановлено, що в грудні 2012 року, позивачем, ОСОБА_1 , було продану однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала їй на праві приватної власності. Зазначений продаж позивач здійснила на суму 21000 долларів США.

18.12.2012 сторони придбали у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 за 32500 доларів США. Договір купівлі-продажу квартири було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковою М.В., 18.12.2012 року за реєстровим № 1574, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 24.12.2012 року, номер запису: П-3-3813 в книзі :1.(а.с. 32)

Згідно п. 3 зазначеного вище договору продаж квартири здійснюється за домовленістю сторін вчинено на суму 266500,00 грн що єквівалетно 32500,00 доларів США, які продавець ОСОБА_5 отримала повністю, ще до підписання цього договору від покупців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах від кожного.

Таким чином, з урахуванням викладеного двокімнатна квартира АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх частки у ній є рівними відповідно до Сімейного Кодексу України.

20. 04. 2017 р сторонами було продано двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , за 688500 грн. (шістсот вісімдесят вісім тисяч п`ятсот гривень), що є еквівалентом суми 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот доларів США), договір купівлі продажу посвідчено приватним нотаріусом Поляк Дмитром Васильовичем Харківського міського нотаріального округу Харківської області, за реєстровим № 420 (а.с. 28).

Відповідно до п 1.2 договору відчужувана квартира є приватною спільною сумісною власністю продавців, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В результаті продажу вищезазначеної квартири, було придбано житловий будинок АДРЕСА_7 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.04.2017 року, індексний номер 85412199. Договір купівлі продажу зареєстровано приватним нотаріусом Поляк Дмитром Васильовичем, Харківського міського нотаріального округу Харківської області.

Зазначений будинок було придбано на підставі договору купівлі продажу від 12.04.2017 року 45/100 часток за 532230,00 грн, що еквівалентно 19874,00 доларів США, та за договором купівлі продажу 55/100 часток за 231000,00 грн, що еквівалентно 8626,00 доларів США, а всього за 28500,00 доларів США.

Відповідно до п. 4.11 договорів купівлі продажу частин житлового будинку зазначено, що придбання вчиняється за письмовою згодою у вигляді заяви чоловіка ОСОБА_2 у спільну сумісну власність за спільні кошти (а.с. 18, 22).

Загальна площа спірного житлового будинку складає 54,7 кв.м, позивач за собою просить визнати ѕ частини будинку, що складає 41,1 кв.м, а за відповідачем залишається 13,6 кв.м.

Так, судова колегія звертає увагу на те, що на придбання спірного домоволодіння подружжя продало спільну квартиру за 25500, 00 доларів США, а придбало будинок за 28500,00 доларів США.

Для придбання житлового будинку з надвірними будинками подружжя доплатило 3000,00 доларів США.

Оскільки сторони перебували у шлюбі та придбали житловий будинок у цей період, на майно розповсюджується режим спільної сумісної власності частки в якій за законом є рівними.

Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. N 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

ОСОБА_1 порушуючи питання щодо відступлення від рівності часток у майні подружжя посилалась на те, що у грудні 2012 року вона продала належну їй на праві власності квартиру за 21000 доларів США з метою подальшого придбання іншого житла а саме, квартири АДРЕСА_8 яка вартувала 32500 доларів США, а в подальшому придбання житлового будинку АДРЕСА_1 . Наголошувала, що оскільки вона під час придбання першої квартири вклала свої особисті кошти у сумі 21000,00 доларів а також позичила 4000 доларів то її частка у будинку повинна бути більша за Ѕ а саме ј, крім того доводом відступлення від рівності часток позивачка зазначила про наявність заборгованості по аліментам.

Проте, доводи позовних вимоги спростовуються матеріалами справи.

За договором купівлі продажу від 18.12.2012 за яким сторони придбали у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 за 32500 доларів США в п. 3 зазначено, продаж квартири здійснюється за домовленістю сторін вчинено на суму 266500,00 грн що єквівалетно 32500,00 доларів США, які продавець ОСОБА_5 отримала повністю, ще до підписання цього договору від покупців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах від кожного.

Таким чином, продавець ОСОБА_5 отримала грошові кошти у рівних частка від кожного з подружжя до моменту укладення договору купівлі-продажу, тому вважати, що вказана квартира придбана за ті самі кошти які ОСОБА_1 отримала від продажу своєї квартири не можна, оскільки договір чітко визначає, що кожен з подружжя.

З урахуванням викладеного двокімнатна квартира АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх частки у ній є рівними відповідно до Сімейного Кодексу України.

Що стосується спірного домоволодіння, то частки подружжя в ньому також є рівними, оскільки на придбання спірного домоволодіння подружжя продало спільну квартиру за 25500, 00 доларів США, а придбало будинок за 28500,00 доларів США та додано 3000,00 доларів США, які необхідно вважати їх спільними коштами, оскільки доказів на підтвердження іншого суду не надано.

Доводи позовної заяви про наявність заборгованості по аліментам не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно довідки старшого державного виконавця Юношев Д. станом на 14.09.2020 року заборгованість по аліментам відсутня (а.с.147).

Щодо пояснень свідка ОСОБА_4 . Останній пояснив, що дав у борг позивачці особисто грошові кошти у розмірі 4000 доларів США, про що було складено боргову розписку. Проте, у зв`язку з повним погашенням боргу особисто ОСОБА_1 зазначена розписка була знищена. Крім того, свідок зазначив, що на його очах застосовувалось фізичне насильство з боку відповідача по відношенню до ОСОБА_1 . Також вказав, що на сьогоднішній день ОСОБА_1 не проживає у спірному будинку, вимушена проживати у родичів через застосування відносно неї насильства з боку колишнього чоловіка. Також зазначив, що однокімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , була придбана позивачкою до шлюбу, була продана з метою придбання спільної квартири з відповідачем. Вказав, що йому відомо, що всі кошти з продажу квартири були направлені на придбання квартири з відповідачем, проте особисто він не був присутнім під час здійснення правочину.

Вказані показання свідка судова колегія сприймає критично, оскільки доказів надання грошових коштів не надано, також не підтверджено факт застосування насильства. Крім того, зазначений свідок є батьком позивачки.

Пояснення інших свідків суперечать один одному тому судова колегія їх відхиляє.

З урахуванням наведеного судова колегія доходить висновку про те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення.

В іншій частині рішення не оскаржувалось та не переглядалось.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 березня 2021 року в частині поділу житлового будину АДРЕСА_1 скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 - задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частки будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частки будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1900,00 грн за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2589 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4700 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді І.В. Бурлака

В.Б.Яцина