КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2021 року м. Київ

Справа №761/34887/20

Апеляційне провадження №22-ц/824/11817/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Твердохліба Ю.О. 18 травня 2021 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В

В жовтні 2020 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулось до суду першої інстанції з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 січня 2008 року між ВАТ КБ «Експобанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту і забезпечення №06А (далі - кредитний договір). В зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2009 року у справі №2-11349/2009 позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Експобанк» заборгованість за кредитом у сумі 340338,10 грн, витрати по сплаті судового збору у сумі 1700,00 грн, витрати по оплаті інформаційно - технічного забезпечення судового процесу у сумі 30,00 грн, а всього 342068,10 грн.

06 травня 2018 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ПАТ КБ «Експобанк» укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», як новий кредитор та новий заставодержатель, набуло право вимоги до ОСОБА_1 щодо сплати загальної суми заборгованості. У зв`язку з цим, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року здійснено заміну стягувача у виконавчому листі у справі №2-11349/2009. 10 липня 2020 року в рамках виконавчого провадження з боржника стягнуто 85096,26 грн в рахунок погашення заборгованості.

Оскільки відповідач потягом всього часу не виконував рішення суду, позивач вважає, що має право на стягнення невиплаченої частини заборгованості у розмірі 256971,84 грн та, відповідності до ст. 625 ЦК України, на суму інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 27 жовтня 2017 року по 10 липня 2020 року у розмірі 91944,55 грн та 2281,07 грн, відповідно.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 травня 2021 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Дніпрофінансгруп» за період з 06 березня 2018 року по 10 липня 2020 року 3% річних у розмірі 24108,08 грн та індекс інфляції у розмірі 47135,96 грн, за період з 11 липня 2020 року по 26 жовтня 2020 року 3% річних у розмірі 2274,83 грн, а всього 73518,87 грн.

В частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №06А від 04 січня 2008 року у розмірі 256091,84 грн, 3% річних та індексу інфляції за період з 26 жовтня 2017 року по 06 березня 2018 року відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Дніпрофінансгруп» судовий збір у розмірі 1102,78 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що з ухваленням рішення про стягнення боргу від 03 грудня 2009 року зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до теперішнього часу. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення до дня подачі даного позову тобто з 06 березня 2018 року (відступлення прав вимоги позивачу).

Твердження позивача, щодо права на відшкодування сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу за період з 26 жовтня 2017 року по 06 березня 2018 року не заслуговують на увагу, оскільки ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги щодо заборгованості лише 06 березня 2018 уклавши Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав свої зобов`язання з виконання рішення суду, внаслідок чого заборгованість істотно не зменшується, а грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів, а тому суд здійснив розрахунок індексу інфляції та трьох відсотків річних з 06 березня 2018 року по 26 жовтня 2020 року.

Звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача 256971,84 грн заборгованості за Договором кредиту і забезпечення № 06А а від 04 січня 2008 року є безпідставним і необґрунтованим, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2009 року заборгованість у повному обсязі за тим самим кредитним договором вже стягнута, а тому повторне стягнення кредиту, всупереч положенням ст.61 Конституції України, призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те саме зобов'язання.

Не погодився із зазначеним рішенням суду, в частині задоволених позовних вимог, відповідач, ним подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує на те, що оскільки у видачі дубліката виконавчого листа ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відмовлено, то виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2009 року не здійснювалось і не могло здійснюватись, а зроблений судом висновок про те, що це рішення підлягає виконанню спростовується долученими до справи доказами та не відповідає наведеним положенням ЦПК України і нормам Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання суду першої інстанції на підтвердження зроблених ним в оскаржуваному рішенні висновків на постанови Верховного Суду вважає безпідставними, оскільки висновки у них зроблено з приводу застосування норм права за інших фактичних обставин, відтак характер та обсяг прав і обов`язків учасників правовідносин, які виникли на їх підставі, відрізняється від тих, що існують між сторонами у справі, яка розглядалась Святошинським районним судом м. Києва.

Наслідком припинення права особи на примусове виконання рішення суду є звільнення сторони, проти якої воно постановлене, від виконання кореспондуючого такому праву обов`язку виконувати це рішення.

За таких обставин, при неможливості примусового виконання рішення Шевченківського районного суду від 03 грудня 2009 року у справі №2-11349/2009 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, відсутні підстави вважати, що він має нести відповідальність за його невиконання, у тому числі прострочення виконання визначеного ним грошового зобов`язання, встановленого ст. 625 ЦК України.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Поздняков П.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про її задоволення.

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» свого представника в судове засідання не направило, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому їх неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Перш за все колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що рішення суду оскаржується відповідачем виключно в частині задоволених позовних вимог, а виходячи з положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 04 січня 2008 року між ВАТ КБ «Експобанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту і забезпечення № 06А, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 30000 доларів США (а.с.4-6).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2009 року у справі №2-11349/2009 позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Експобанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 340338,10 грн, витрати по сплаті судового збору у сумі 1700,00 грн, витрати по оплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу у сумі 30,00 грн, а всього 342068,10 грн (а.с.7).

06 березня 2018 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ПАТ КБ «Експобанк» укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору, серед іншого і право вимоги за Договором кредиту і забезпечення № 06 А від 04 січня 2008 року, боржник ОСОБА_1 (а.с.8-10, 11).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року замінено сторону стягувача у виконавчому листі у справі №2-11349/2009, видано дублікат виконавчого листа та поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання (а.с.13-14).

Постановою Київського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року в частині задоволення заяви про видачу дублікату виконавчого листа та про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання скасовано. У задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про видачу дублікату виконавчого листа та про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання відмовлено. В решті ухвалу суду залишено без змін (а.с. 53-57).

Предметом апеляційного перегляду у цій справі є стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 06 березня 2018 року по 11 липня 2020 року розрахованих на суму заборгованості в розмірі 342068,10 грн.

Згідно з положеннями ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

В силу ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Відповідно до ст. 625 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У Постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вказав на те, що тлумачення ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 267, ст. 625 ЦК України свідчить, що:

(1) натуральним є зобов'язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;

(2) конструкція ст. 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов'язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

(3) кредитор в натуральному зобов'язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов'язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

З наведених обставин справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2009 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Експобанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 342068,10 грн. ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» є правонаступником ПАТ КБ «Експобанк» на підставі Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06 березня 2018 року.

Слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач має невиконане грошове зобов'язання перед позивачем.

Однак, постановою Київського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року відмовлено ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у видачі дублікату виконавчого листа з підстав пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Таким чином, у справі що переглядається, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» були нараховані інфляційні втрати та три відсотки річних до вимоги, яка існує в натуральному зобов'язанні. Тому в задоволені даних позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

А отже доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до ст. 367, п.2 ч.1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог частково.

В порядку ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені відповідачем при зверненні з апеляційною скаргою підлягають компенсації за рахунок позивача. А отже понесені відповідачем ОСОБА_1 судові витрати щодо сплати судового збору за апеляційну скаргу підлягають стягненню з позивача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 06 березня 2018 року по 26 жовтня 2020 року в розмірі 73518,87 грн - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 06 березня 2018 року по 26 жовтня 2020 року в розмірі 73518,87 грн - залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1654,00 грн.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2, офіс 205, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М.Андрієнко

Н.В.Поліщук

Повний текст постанови складений 06 грудня 2021 року.