Справа № 473/3726/21
РІШЕННЯ

іменем України

"06" грудня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судових засідань Кріпак Н.Г.,

за участю: представника позивача адвоката Лукіянчина П.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

в жовтні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання останніх такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником вищевказаного житлового будинку. В даному будинку з 28.07.2006 року зареєстровані відповідачі, які не є членами сім`ї його власника. За даною адресою останні не проживають з часу реєстрації, проте не бажають добровільно знятися з реєстраційного обліку. Разом з тим, реєстрація відповідачів в даному будинку створює незручності власнику житла щодо користування та розпорядження своєю власністю.

Зазначені обставини стали підставою для звернення з даним позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Лукіянчин П.П. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заві.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Про причину неявки суду не повідомили.

Заслухавши показання свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності на спадщину, виданого 24.11.2016 року державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Бойченко О.Є. (а.с.8, 9, 10).

В даному будинку, як вбачається з матеріалів справи (а.с.16,17,18,33,34,35) та узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_5 , з 28.07.2006 року зареєстровані відповідачі, які не є членом сім`ї власника житла. Проте, за місцем реєстрації останні не проживають з часу реєстрації, водночас знятися з реєстраційного обліку не бажають.

Внаслідок цього власнику житла створюються перешкоди в здійсненні права розпорядження власним майном.

При цьому, матеріали справи не містять доказів наявності поважних причин непроживання відповідачів будинку, зокрема створення їм будь-яких перешкод в проживанні чи іншому користуванні житлом, а також наявності між сторонами угоди щодо іншого порядку та строків користування житлом.

Так, відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підставі і в порядку, передбачених законом.

Оскільки відповідачі не є членом сім`ї власника житла, відносини між сторонами повинні регулюватися главою 6 розділу ІІІ ЖК України (користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду).

Проте вказана глава не містить підстав втрати права користування житлом у приватному секторі.

Положення ЖК України дають підстави вважати, що норми глави 2 розділу ІІІ цього кодексу (користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду) можуть застосовуватися до житлових правовідносин в приватному житловому фонді тільки в тих випадках, коли в главі 6 ЖК є посилання на ці випадки або коли подібні житлові правовідносини не врегульовано нормами глави 6 та застосування до цих норм глави 2 не суперечить їх змісту.

З положень глави 6 ЖК України, зокрема ст. 163 ЖК України, вбачається можливість застосування до цих правовідносин деяких положень глави 2 ЖК України, зокрема ст.ст. 71, 72 ЖК України, оскільки це не буде суперечити закону.

Згідно ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1і5 частини третьої і частиною четвертою статті 71цього Кодексу.

Частиною 1 статті 71 ЖК України встановлено граничні строки збереження права на житлове приміщення при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї - шість місяців (за винятком передбачених законом випадків, коли цей строк є більш тривалим).

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

В той же час, згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні (ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України).

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно роз`яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 33, 34 постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

За такого, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати (судовий збір) у розмірі 2 724 грн. 00 коп., в рівних частках з кожного.

Крім того, за результатами розгляду справи разом із іншими судовими витратами підлягають розподілу між сторонами витрати на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст. 137 ЦПК України).

Вирішуючи зазначене питання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 141 ЦПК України).

При цьому, договір про надання правничої допомоги, який є підставою для надання адвокатських послуг, укладається в письмовій формі (за винятком випадків, наведених у ч.2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») та повинен містити ціну договору (адвокатський гонорар), що є однією з умов, що зазначаються сторонами при його укладенні.

Відсутність в договорі про надання правничої допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Так, як вбачається з наданого представником позивача адвокатом Лукіянчиним П.П. договору про надання правничої допомоги від 21.09.2021 року, останній не містить умов щодо порядку та форми оплати такої допомоги, наявне лише посилання, що зазначене питання має бути узгоджено додатково. Проте, матеріали справи не місять доказів щодо вирішення обумовленого питання в передбаченому законом порядку.

Крім цього, стороною позивача не наданий акт прийому-передачі послуг правничої допомоги, наявний лише розрахунок відповідних витрат, який не в повній мірі відповідає умовам укладеного між сторонами договору про надання правничої допомоги від 21.09.2021 року (згідно даного договору його предметом є лише участь адвоката в судовому засіданні).

Водночас, надана квитанція до прибуткового касового ордера від 12.10.2021 року містить вказівку щодо іншої справи, в межах якої адвокатом були прийняті зазначені в ній кошти.

Таким чином, з огляду на викладене, підстави для компенсації судових витрат, пов`язаних з правничої допомогою, відсутні.

Керуючись ст.ст.12,13,76-83,259,263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , судові витрати в розмірі 2 724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 00 коп., в рівних частках з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 08.12.2021 року.

Суддя Л.В. Лузан