ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року

справа № 711/4057/21
провадження № 22-ц/821/2096/21
категорія: 311000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Нерушак Л. В.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Азот»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2021 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Азот» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, у складі головуючої судді Кондрацької Н. М., повний текст рішення виготовлено 11 жовтня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

30 червня 2021 року позивач звернувся до суду із позовом вищезазначеного змісту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2017 року у справі № 711/7946/17 стягнуто з підприємства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 59 151 грн 45 коп. та моральну шкоду в сумі 4 000 грн 00 коп., з відрахуванням всіх обов`язкових платежів. Судове рішення набрало законної сили 02 січня 2018 року.

Головним державним виконавцем Придніпровського ВДВС ГТУЮ у Черкаській області 05 лютого 2018 року було відкрито виконавчі провадження № 55705311 та № 55705074 про стягнення з ПрАТ «Азот» на користь стягувача ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 59 151 грн 45 коп. та моральної шкоди в сумі 4 000 грн 00 коп.

Постановою державного виконавця від 27 в березня 2018 року вказані виконавчі провадження закінчені у зв`язку з повним фактичним виконанням. Проте, під час виконання виконавчих проваджень відповідач отримав середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду без відрахування всіх обов`язкових платежів, передбачених законом, тобто у розмірі більшому, ніж встановлено чинним законодавством України та визначено рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 12 грудня 2017 року.

Вказує, що позивач повністю виконав вимоги податкового законодавства і дотримався правового механізму оподаткування доходу та, як податковий агент, сплатив податок 11 367 грн 26 коп. і військовий збір 947 грн 27 коп. за відповідача за свій кошт, не маючи можливості відрахувати необхідну суму з належних відповідачу коштів. Таким чином, на думку позивача, у нього виникло право вимагати від відповідача відшкодування понесених на сплату податку і збору витрат, а у відповідача відповідне зобов`язання відшкодувати позивачу ці витрати. На письмову вимогу від 21 квітня 2020 року позивача до відповідача сплатити ці кошти, остання не відреагувала.

На підставі викладеного вище ПАТ «Азот» просив суд стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 12 314 грн 53 коп. та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2020 року позовні вимоги ПАТ «Азот» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Азот» грошові кошти в розмірі 12 314 грн 53 коп., судовий збір в розмірі 2 270 грн 00 коп., а всього - 14 584 грн 53 коп.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що в ході розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач, отримавши у порядку примусового виконання, за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2017 року (справа № 711/2433/17) суму коштів, набула її частину без достатньої правової підстави, адже вона повинна була бути сплачена його податковим агентом в дохід держави, а враховуючи, що позивачем сплачені всі необхідні податки та збори, то вони підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

При цьому, суд вважав безпідставними та відхилив доводи відповідача про те, що у задоволенні позову слід відмовити з підстав того, що позивачем не було оскаржено дії державного виконавця.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 29 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила повністю скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2020 року та поставити нове судове рішення яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи скарги зводяться до того, що місцевий суд, при постановленні оскаржуваного рішення, порушив принцип змагальності сторін, зокрема в його змісті стверджується про те, що виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2017 року у справі № 711/7946/17, органами примусового виконання закінчено у зв`язку з його повним фактичним виконання. Інакше, якби рішення було невиконаним, або неповно виконаним, позивач мав би підстави для оскарження дій органів ДВС. Водночас матеріали справи не містять доказів того, щоб свідчило про наявність суперечок позивача з органами ДВС при оподаткуванні під час виплати відповідачу коштів. Отже, в разі відсутності в матеріалах справи жодних доказів наявності спірної ситуації між позивачем та органами ДВС під час процедури виконання рішення суду зазначеного вище, у позивача фактично відсутні підстави для позову до ОСОБА_1 .

Надані позивачем платіжні доручення № 3567 та № 3571 від 04 травня 2018 року, свідчать лише про перерахування ДП «Хімік» ПАТ «Азот» певних сум в якості ПДФО та військового збору. При цьому жодних ознак стосунку ОСОБА_1 до цих операцій надані платіжні доручення не містять.

В довідках за підписом посадових осіб ПАТ «Азот», зазначено, про начебто нарахування та сплату за ОСОБА_1 податків і зборів в сумі 12 314 грн 53 коп. з суми стягнутого середнього заробітку 59 151 грн 45 коп. і відшкодування моральної шкоди 4 000 грн 00 коп. Проте відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ПАТ «Азот» сплатило за ОСОБА_1 з інші доходи: у другому кварталі 2018 року 894 грн 41 коп. та 12 950 грн 99 коп. податку.

Скаржниця переконана, що надані позивачем докази не доводять обґрунтованість заявлених ним вимог, щодо стягнення грошових коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ПАТ «Азот» - Савенко Ю. Н. просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, мотивуючи тим, що судом першої інстанції було вірно застосовано як норми процесуального, так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Стосовно доводів скаржника про не доведення позивачем суми, яка підлягає поверненню, ПрАТ «Азот» зазначає, що в позовній заяві наведено всі норми законодавства, які визначають розмір податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які належить сплачувати податковому агенту при виконанні судового рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, внаслідок чого виплачена працівнику сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2021 року у вказаній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 12 листопада 2021 року справу призначено до розгляду на 07 грудня 2021 року в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи з 24 травня 2017 року по 12 грудня 2017 року в сумі 59 151 грн 45 коп. з відрахуванням всіх обов`язкових платежів. А також стягнуто моральну шкоду в сумі 4 000 грн 00 коп. (справа № 711/7946/17). Вказане судове рішення набрало законної сили 02 січня 2018 року (а. с. 8 - 9).

Постановою головного державного виконавця Придніпровського ВДВС ГТУЮ у Черкаській області Назаренко Є. І. 05 лютого 2018 року відкрите виконавче провадження № 55705311 з виконання виконавчого листа № 711/7946/17 про стягнення з боржника на користь стягувача грошових коштів - середнього заробітку за час затримки в сумі в сумі 59 151 грн 45 коп. (а. с. 10).

Постановою головного державного виконавця Придніпровського ВДВС ГТУЮ у Черкаській області Назаренко Є. І. 05 лютого 2018 року відкрите виконавче провадження № 55705074 - про стягнення моральної шкоди в сумі 4 000 грн 00 коп. (а. с. 11).

Постановами державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 27 березня 2018 року закінчені виконавчі провадження № 55705311, № 55705074 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду за виконавчим документом (а. с. 12, 13).

Встановлено, що ПАТ «Азот» перераховано ОСОБА_1 сплачені, враховуючи рішення суду, кошти на загальну суму 63 151 грн 45 коп., з яких сплачено податки в сумі 12 314 грн 53 коп.: податок на доходи фізичних осіб - 11 367 грн 26 коп. та військовий збір - 947 грн 27 коп.

До виплати ОСОБА_1 підлягала сума 47 616 грн 92 коп. середній заробіток за час затримки та 3 220 грн 00 коп. - сума моральної шкоди, що підтверджується даними довідки від 27 квітня 2021 року № 593, та довідки № 33 від 13 січня 2021 року та платіжних доручень від 04 травня 2018 року № 3571 та № 3567 від 04 травня 2018 року відповідно (а. с. 14, 15, 16, 17).

21 квітня 2020 року листом-вимогою № 501-06/244 ПАТ «Азот» звернулося до ОСОБА_1 щодо відшкодування підприємству шкоди у розмірі 12 314 грн 53 коп. (а. с. 18.)

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з принципом диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 49 ЦПК України).

За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Частинами 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції приведеним вимогам закону в цілому відповідає з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є повернення на користь позивача, як податкового агента, коштів у вигляді невідрахованих із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні особи податку та військового збору у спосіб, визначений ст. 1212 ЦК України.

Обраний позивачем спосіб захисту свого цивільного права не суперечить положенням ст. 16 ЦК України.

Відповідно до п. 6 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає у рішенні суду.

Державна фіскальна служба України у листі від 09 березня 2016 року № 665/4/99-99-17-03-03-13 зазначила, що відповідно до пп. 14.1.48 ПКУ, заробітна плата це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні й компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Оскільки виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку під час звільнення працівника, здійснюється звільненому працівнику й не пов`язана з відносинами трудового найму, такий дохід обкладається ПДФО за ставкою 18% і військовим збором за ставкою 1,5%, як інші доходи.

Підприємство, яке виплачує такий дохід, для такого платника податку являється податковим агентом, а тому повинно утримати ПДФО та військовий збір із суми доходу, перерахувати їх до бюджету та відобразити виплату у формі № 1ДФ.

Суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника, слід класифікувати як інші доходи, відповідно до п. п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, оскільки між роботодавцем і колишнім працівником уже відсутні трудові відносини. При цьому, визначення виду доходу впливає на його відображення у податковому розрахунку 1-ДФ, а інші доходи зазначаються за ознакою «127». Оскільки об`єкти оподаткування військового збору фактично дублюють об`єкти оподаткування податку на доходи фізичних осіб, то із даного доходу утримується також військовий збір, за ставкою 1,5 %, відповідно до п. 161 Перехідних положень Податкового кодексу України.

Ставка податку на доходи фізичних осіб, згідно із ст. 167 зазначеного Кодексу, на суму середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника становить 18%.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів.

Тому, незважаючи на те, що призначена судом сума зменшується на суму податкових відрахувань, цей факт в жодному разі не погіршує становище працівника, адже якби працівник просто отримував зарплату, а вимушено був відсутній на роботі, то таку зарплату він отримував би також з урахуванням утримання обов`язкових податкових платежів.

Схожі правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №359/10023/16-ц, Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/13736/15 та у справі № 369/10046/18, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 та в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року, справа № 401/1813/16-ц.

Отже, правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Глави 83 ЦК України про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Подібні висновки щодо застосування ст. 1215 ЦК України викладені у: постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року (справа 6-91цс14), від 22 січня 2014 року (справа 6-151цс13), постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року справа №517/186,17, від 28 березня 2018 року, справа №173/166/17, від 03 травня 2018 року справа № 473/2859/17.

Виходячи із системного аналізу ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Тобто, відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмується, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника: за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін.

Однак, згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої узгоджуються із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно до п.п.14.1.48 ПК України заробітна плата - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст. 2 Закону країни «Про оплату праці», тому на неї не розповсюджується правило ст. 1215 ЦК України.

Виходячи з наведених норм права та встановлених обставин даної справи колегія суддів приходить до наступного висновку.

Так судовим рішенням, наведеним вище, з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи в сумі 59 151 грн 45 коп. з відрахуванням всіх обов`язкових платежів, а також моральну шкоду в сумі 4 000 грн 00 коп. (справа № 711/7946/17). Вказане судове рішення набрало законної сили 02 січня 2018 року.

Постановами головного державного виконавця Придніпровського ВДВС ГТУЮ у Черкаській області Назаренко Є. І. 05 лютого 2018 року відкриті виконавчі провадження № 55705311 та № 55705074 з виконання виконавчих листів № 711/7946/17 про стягнення з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку в сумі 59 151 грн 45 коп. та моральної шкоди в сумі 4 000 грн 00 коп., відповідно. Вказані виконавчі провадження, постановами від 27 березня 2018 року закінчені у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. Як встановлено судом, в ході виконання судового рішення ПАТ «Азот» перераховано ОСОБА_1 кошти на загальну суму 63 151 грн 45 коп., з яких сплачено податки в сумі 12 314 грн 53 коп.: податок на доходи фізичних осіб - 11 367 грн 26 коп. та військовий збір - 947 грн 27 коп.

До виплати підлягала сума 47 616 грн 92 коп. середній заробіток за час затримки та 3 220 грн 00 коп. - сума моральної шкоди, що підтверджується даними довідки від 27 квітня 2021 року № 593, та довідки № 33 від 13 січня 2021 року та платіжних доручень від 04 квітня 2018 № 3571 та № 3567 від 04 квітня 2018 року, відповідно.

В свою чергу, 21 квітня 2020 року позивач звертався до ОСОБА_1 з листом-вимогою повернення коштів в сумі 12 314 грн 53 коп. на банківські реквізити ПАТ «Азот», проте, матеріали справи не містять доказів, що відповідач відреагувала на даний лист та повернула кошти у вказаній сумі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, згідно якого, відповідач, отримавши у порядку примусового виконання, за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2017 року суму коштів, набула її частину без достатньої правової підстави, адже вона повинна була бути сплачена її податковим агентом в дохід держави, а враховуючи, що позивачем сплачені всі необхідні податки та збори, то вони підлягають стягненню із відповідачки на користь позивача - ПАТ «Азот».

Твердження скаржника, що у позивача фактично відсутні підстави для позову до ОСОБА_1 , так як матеріали справи не містять доказів наявності спірної ситуації між позивачем та органами ДВС про оподаткування під час виплати відповідачу коштів, не заслуговують на увагу, оскільки спростовується вищевикладеним.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно того, що в рішенні суду першої інстанції не знайшли свого відображення відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків згідно до яких ПАТ «Азот» сплатило за ОСОБА_1 з інших доходів: у другому кварталі 2018 року 894 грн 41 коп. та 12 950 грн 99 коп. податку, що відповідно в сумі становить 13 845 грн 40 коп., то дана обставина не може слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, так як суд стягнув грошові кошти саме в заявленому позивачем розмірі, а саме 12 314 грн 53 коп., який фактично є меншим від того який відображений у приведеній відомості, що не може свідчити про порушення прав відповідача.

Крім того, приведені відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків підтверджують факт сплати ПАТ «Азот» за платника податків ОСОБА_1 суми спірного податку.

Інші доводи апеляційної скарги не являється ґрунтовними та відповідно були предметом розгляду місцевого суду, яким дана належна оцінка, а їх зміст зводиться до переоцінки поданих та досліджених судом доказів та незгоди із висновками суду першої інстанції.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів доходить до висновку, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2021 року є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Текст постанови складено 07 грудня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Л. В. Нерушак