Справа № 468/1370/21-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2021 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Муругова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу № 468/1370/21-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович),

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що в квітні 2021 року дізнався про відкриття відносно нього виконавчого провадження щодо стягнення з нього на підставі виконавчого напису нотаріуса на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованості в розмірі 22962 грн. Позивач вважає виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки стягнута за виконавчим написом заборгованість не є безспірною, бо нотаріусу не було надано розрахунку боргу, графіку платежів. Нотаріус вчинив виконавчий напис відносно позивача, який проживає за межами його нотаріального округу. Крім того, позивач вказує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14 визнана нечинною постанова КМУ від 26.11.2014 року №662, якою внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, щодо можливості стягнення за кредитними договорами.

На підставі викладеного, позивач просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Головкіної Я.В. №3862 від 25.02.2021 року про стягнення з позивача на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованості таким, що не підлягає виконанню.

Позов надійшов до суду 25.10.2021 року.

26.10.2021 року ухвалою судді позовна заява була залишена без руху.

01.11.2021 року від позивача на виконання вимог ухвали надійшла виправлена позовна заява.

02.11.2021 року за заявою позивача вжиті заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оскарженого в судовому порядку виконавчого документа.

03.11.2021 року відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

30.11.2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, оскільки між сторонами в електронній формі був укладений кредитний договір та позивач отримав кредит в розмірі 7000 грн., але не виконав умови вказаного договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів, незважаючи на відповідну письмову вимогу кредитора про сплату вказаних сум від 17.11.2020 року. Відповідач вважає, що нотаріусу були надані всі необхідні докази на підтвердження безспірності боргу.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

В тексті відзиву відповідач заявив про розгляд справи за його відсутності.

Заявлений позивачем в позові в якості третьої особи приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. пояснень на позов не надавав, про відкриття провадження повідомлялася рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням, до суду повернулось поштове відправлення з відміткою про відсутність відповідача за заявленою адресою.

Заявлений позивачем в позові в якості третьої особи приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В. до суду не з`явився, пояснень на позов не надавав, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням.

Дослідивши наявні у справі матеріали (копію заяви про примусове виконання рішення від 30.03.2021 року; копію договору №2436673 про надання споживчого кредиту від 25.05.2020 року; копію виконавчого напису №3862 від 03.03.2021 року; копію постанови про відкриття провадження від 13.04.2021 року; копію графіку платежів до договору №2436673 від 25.05.2020 року; копію договору про надання послуг/виконання робіт з друку, упаковки і розсилки документів, зберігання бланків, конвертів, іншої продукції від 28.08.2019 року; копію письмової вимоги від 10.11.2020 року; копію списку згрупованих поштових відправлень від 17.11.2020 року; копію заяви про вчинення виконавчого напису від 01.03.2021 року; копію виписки з особового рахунку ОСОБА_1 ), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову.

У судовому засіданні встановлено, що 25.05.2020 року між позивачем та ТОВ «Авентус Україна» в електронній формі був укладений договір №2436673 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в розмірі 7000 грн., з умовою сплати знижених процентів в розмірі 0,57% в день та стандартних процентів в розмірі 1,90% в день.

Відповідно до п. 1.4 строк кредиту становив 24 дні, дата повернення кредиту вказана в графіку платежів. Строк кредиту може бути продовжений у порядку та на умовах визначених в розділі 4 договору.

Відповідно до графіку платежів передбачався один платіж - 18.06.2020 року на загальну суму 7957,60 грн., з яких - 7000 грн. тіло кредиту, 957,60 грн. - проценти.

03.03.2021 року приватним нотаріусом ЖОбухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. за заявою ТОВ «Авентус Україна» був вчинений виконавчий напис за реєстровим номером 3862 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованості за кредитним договором № 2436673 від 25.05.2020 року у сумі 22962 грн.

На підставі виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем було відкрите виконавче провадження.

Порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється Главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок).

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.1 пункту 3 Глави 16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачена можливість вчинення виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, та для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, встановлені такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

При цьому, відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Натомість відповідно до постанови Верховного Суду від 29.01.2019 року по справі №910/13233/17 Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001.

При цьому, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 в редакції від 29.11.2001 року не передбачає стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів за кредитними договорами, крім договорів, які були нотаріально посвідченні, що передбачає п.1 Переліку.

Натомість у судовому засіданні встановлено, що відповідач звернувся до нотаріуса із заявою на вчинення виконавчого напису стосовно укладеного 25.05.2020 року в електронній формі договору № 2436673 між ТОВ «Авентус Україна» та від імені позивача ОСОБА_1 , за яким позивач перерахував кошти в сумі 7000 грн на строк до 18.06.2020 року.

Отже, в даному випадку суду не надано доказів того, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису був наданий оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору, а складений в електронній формі договір не є тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, про що вказано в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року №757/24703/18-ц.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 31.10.2018 року по справі №308/11193/16-ц вказав, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Відповідач надав суду докази на підтвердження факту укладення між сторонами в електронній формі кредитного договору, натомість позивач не надав суду достатніх та допустимих доказів того, що він взагалі не має заборгованості перед відповідачем за таким кредитним договором.

При цьому, в судовому засіданні встановлено, що строк надання кредиту за договором №2436673 від 25.05.2020 року був встановлений в 24 дні та відповідно до графіка платежів спливав 18.06.2020 року, при цьому суду не надані докази того, що такий строк був продовжений сторонами відповідно до розділу 4 договору та відповідно до п. 6.1 договору сторонами була визначена нова дата повернення кредиту.

Відповідно до графіка платежів за вказаний строк кредитування зобов`язання позичальника мало становити 7957,60 грн., з яких - 7000 грн. тіло кредиту, 957,60 грн. - проценти.

Натомість до суми заборгованості, яка мала стягуватись за виконавчим написом, включені суми процентів, що були нараховані, як це вказано в тексті виконавчого напису, за період з 06.08.2020 року по 12.11.2020 року, тобто після закінчення строку повернення кредиту.

При цьому, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року №202/4494/16-ц провадження №14-318цс18 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року №723/304/16-ц провадження №14-360цс19 стягнення процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права.

За такого, після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати проценти, комісію та пеню, а має право на отримання окрім суми боргу двох видів плати: 1) компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення, 2) трьох процентів річних від простроченої суми.

Тому нарахування кредитором визначених кредитним договором процентів після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на нормах матеріального права, а, отже, свідчить про спірність таких нарахувань.

Таким чином, вчиняючи 03.03.2021 року виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що до загального розміру заборгованості були включені суми, які не могли бути нараховані після закінчення строку кредитування та на те, що внаслідок визнання нечинною постанови КМУ від 26.11.2014 року №662, якою внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, щодо можливості стягнення за кредитними договорами - на час вчинення виконавчого напису не передбачалась можливість стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів заборгованості за кредитними договорами, які не були нотаріально посвідченні при укладенні.

За таких обставин, достатніх підстав для вчинення виконавчого напису не було, тому виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню вчинений 03 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною виконавчий напис за реєстровим номером 3862 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» заборгованості у сумі 22962 (двадцять дві тисячі дев`ятсот шістдесят дві) гривні за кредитним договором № 2436673 від 25.05.2020 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору 1362 (одну тисячу триста шістдесят дві) гривні.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (зареєстроване місце знаходження: проспект Перемоги, 90-А, м. Київ, 03062, ідентифікаційний код 41078230).

Треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна ( АДРЕСА_2 );

Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович (вул. Спаська, 13 офіс 6 м. Миколаїв).

Повне судове рішення складене 08.12.2021 року.

суддя: