Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/811/21

01 грудня 2021 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Шишка О. А.,

з участю секретаря Сіщук Г. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що він є власником зазначеної вище квартири, яка належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу від 01 березня 2008 року.

Вже маючи у власності вказану квартиру, в квітні 2009 року одружився з відповідачкою, за час перебування в зареєстрованому шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 . Відповідачка та дочка зареєстровані в належній йому квартирі АДРЕСА_1 , де раніше й проживали. Однак подружнє життя з ОСОБА_2 не склалось, рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2020 року шлюб між ними розірвано. Фактично ж остання вже з березня 2020 року не мешкала за місцем реєстрації, а переїхала до іншого чоловіка. Вони з відповідачкою не спілкуються, належного їй майна в його квартирі немає. Зазначає, що реєстрація ОСОБА_2 в належному йому нерухомому майні створює труднощі в розпорядженні таким. За таких обставин, з огляду на те, що відповідачка більше року не проживає за місцем реєстрації, просить позов задовольнити.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Пояснив, що після розірвання шлюбу з його довірителем відповідачка втратила статус члена його (позивача) сім`ї, надавати їй житло в подальшому ОСОБА_1 наміру немає. Належною позивачу квартирою ОСОБА_2 не користується більше року, оскільки в березні 2020 року виїхала проживати в м. Тисменицю до іншого чоловіка.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Пояснила, що не бажає зніматись з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки іншого постійного житла у неї немає. Вказала, що викладена в позовній заяві інформація не повністю відповідає дійсності, так як вона в серпні 2020 року ще проживала у вищезгаданій квартирі. Потім кілька місяців проживала в іншій квартирі в тому ж будинку, до співмешканця в м. Тисменицю вона з дочкою переїхала в листопаді 2020 року.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, свідка ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази, надані у розпорядження суду, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути припинення правовідношення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , яка, відповідно до договору купівлі-продажу від 01 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Любінець О. П., реєстровий номер 600, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 4, 5). Право власності за позивачем зареєстроване у встановленому законом порядку, майно не належить до спільної сумісної власності колишнього подружжя.

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеним депутатами Богородчанської селищної ради Івано-Франківсько району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 (колишня дружина позивача) та ОСОБА_5 (дочка позивача) зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , однак з квітня 2020 року у зазначеній квартирі не проживають (а.с. 7).

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивача. Підтвердив, що колишня дружина ОСОБА_1 (відповідачка у справі) з серпня 2020 року не проживає в квартирі АДРЕСА_1 ,

Даючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що право відповідачки на користування належним позивачу на праві приватної власності житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України.

Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2020 року у справі № 338/753/20, яке набрало законної сили 09 жовтня 2020 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 9 - 10). Відтак, відповідачка втратила статус члена сім`ї позивача. За змістом вказаного судового рішення сторони припинили спільне проживання в липні 2020 року.

Той факт, що відповідачка не проживає у квартирі АДРЕСА_1 більше року, визнано нею самою в судовому засіданні.

Відповідно до встановлених обставин, відповідачка більше одного року у згаданій вище квартирі не проживає. Позивач не погоджується забезпечувати відповідачку житлом у належній йому на праві власності квартирі в майбутньому.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не належать до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Оскільки відповідачка, як колишній член сім`ї позивача, яка змінила місце свого постійного проживання та не використовувала квартиру АДРЕСА_1 як власне житло більше року, втратила право користуватись чужим майном, то заявлений ОСОБА_1 позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, ст. 405 ЦК України, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право на користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Повне рішення складено 09 грудня 2021 року.

Головуючий О. А. Шишко