КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №370/1113/17 Головуючий у 1 інстанції: Мазка Н.Б.

Провадження №22-ц/824/13394/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

02 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів Суханової Є.М., Сушко Л.П.

за участю секретаря Стеблиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 30 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Київобленерго» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просив стягнути з ПрАТ «Київобленерго» на користь ОСОБА_1 у відшкодування заподіяної майнової шкоди 82 351 грн 11 коп. і моральної шкоди 250 000 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що згідно Договору про постачання електричної енергії №119/308 від 27 березня 2004 року він є споживачем послуг електропостачання.

09 листопада 2015 року на його адресу відповідач направив бригаду працівників, які своїми незаконними діями, без жодного попередження, зняли старий лічильник і встановили новий.

У зв`язку із заміною лічильника співробітники відповідача без присутності ОСОБА_1 склали акт №156342 від 09 листопада 2015 року, який був підписаний секретарем Чорногородської селищної ради Макарівського району, Київської області.

16 листопада 2015 року від ПАТ «Київобленерго» надійшла претензія про існування заборгованості на загальну суму 26 044 грн 51 коп.

На початку грудня 2015 року позивач відвідав Макарівський РП ПАТ «Київобленерго», де пред`явив квитанції про сплату за використану електроенергію.

26 лютого 2016 року ПАТ «Київобленерго» звернулося до Макарівського районного суду з позовною заявою про стягнення з нього заборгованості в сумі 33 000 грн.

26 вересня 2016 року приблизно о 11 год до будинку, де перебував позивач із дружиною і малолітніми дітьми, приїхали представники відповідача і відключили їх будинок від електропостачання.

Незаконність дій відповідача полягає в тому, що п. 27 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26 липня 1999 року передбачає, що спірні питання щодо заборгованості вирішуються шляхом переговорів між електропостачальником та побутовим споживачем або в судовому порядку. До вирішення спірного питання між сторонами відключення об`єкта побутового споживача не здійснюється.

Остання оплата за електроенергію до заміни лічильника була здійснена в жовтні 2015 року, а всі квитанції про оплату за електроенергію зберігаються позивачем з 2003 року.

Крім того, позивач здійснював оплату електропостачання за показниками нового лічильника.

Проте, електропостачання будинку було припинено, а відновлене лише у серпні 2018 року за рішенням Апеляційного суду Київської області.

Таким чином, з вересня 2016 року по серпень 2018 року будинок був неправомірно відключений відповідачем від електропостачання, а йому та його родині завдана матеріальна шкода: вони були змушені залишити власний будинок і винаймали житло для проживання у осінній, зимовий і згодом у весняний період.

Позивач був змушений купити генератор електроенергії і щонайменше тричі на тиждень приїжджати та обслуговувати устаткування.

Крім того, необхідно було заправляти автомобіль для того, щоб доїхати до будинку з місця тимчасового перебування.

Таким чином, завдана майнова шкода становить: оренда житла у розмірі 26 250 грн (з жовтня 2016 року до квітня 2017 року включно по 3750 грн щомісяця), вартість генератора у розмірі 12 500 грн, пальне на заправку генератора та автомобіля у розмірі 6176 грн 07 коп..

У зв`язку з довготривалим процесом розгляду справи позивач і його сім`я через неможливість проживання в будинку внаслідок незаконного відключення постачання електроенергії були змушені знову винаймати житло з жовтня 2017 року до березня 2018 року включно з орендною платою 5000 грн щомісяця і сплатити за 6 місяців оренди 30 000 грн.

Крім того, для підтримання життєдіяльності будинку у холодну пору в період з жовтня 2017 року до квітня 2018 року він був вимушений продовжити користуватися генератором на дизельному пальному, у зв`язку з чим витратив на його заправку та заправку автомобіля для доставки до будинку 7 423 грн 04 коп.

Таким чином, загальна сума витрат становить 82 351 грн 11 коп.

Окрім того, неправомірними діями відповідачапозивачу також була завдана моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях, які позивач із дружиною та дітьми зазнали внаслідок відключення будинку від електропостачання яку він оцінив у 250 000 грн.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 30 червня 2021 року ОСОБА_1 у задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було відмолено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначав, що на момент неправомірного відключення від електропостачання будинку позивача між сторонами існував судовий спір щодо заборгованості по сплаті послуг за електроенергію.

Вважав, що суд першої інстанції повинен був дослідити факт відключення позивача від електропостачання в розумінні припису абз. 5 п. 27 ПКЕЕН, надати цьому факту належну оцінку, визнавши факт порушення працівниками ПрАТ «Київобленерго» вказаного припису під час такого відключення, що призвело до матеріальних витрат та моральних страждань.

Посилався на те, що ним було надано докази належної оплати його витрат, пов`язаних з відключенням його домоволодіння від електропостачання у порушення припису абз. 5 п. 27 ПКЕЕН.

Такі докази відповідають вимогам належності, допустимості в розумінні вимог ст. 77, 78 ЦПК України.

ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зазначило, що рішення суд є законним, прийнятим з дотриманням вимог законодавства, а апеляційна скарга є необґрунтованою, викладені в ній вимоги не відповідають обставинам справи, не підтверджені належними та допустимими доказами.

У судовому засіданні представник ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апелянт в судове засідання не з'явився. Направив до суду заяву про перебування за межами м. Києва та Київської області за сімейними обставинами.

Доказів до заяви поважності причин неявки суду не надав.

Відповідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд протокольною ухвалою заяву ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи залишив без задоволення.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 березня 2004 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Київобленерго» був укладений Договір про користування електричною енергією №119/208.

За умовами Договору ОСОБА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , як споживач зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов цього Договору (а.с.82-85).

Відповідно до Додаткової угоди про передачу на відповідальне збереження приладу обліку та пломб встановлених на ньому від 04 травня 2010 року ОСОБА_1 прийняв на відповідальне зберіганні прилад обліку типу СО-5000 №2181813.

Згідно претензії б/н від 16 листопада 2015 року ПАТ «Київобленерго» ОСОБА_1 було повідомлено про порушення умов договору про користування електричною енергією щодо здійснення вчасної сплати за використану електричну енергію і допущення виникнення заборгованості на загальну суму 26 044,51 грн, яку пропонувалося сплатити у десятиденний термін з дня отримання даної претензії (а.с.11).

Рекомендованим повідомленням №220 від 25 листопада 2015 року ОСОБА_1 було повідомлено про відключення від електроенергії, яке вручене йому особисто.

Рекомендованим повідомленням №783 від 28 січня 2016 року ОСОБА_1 було повторно попереджено про відключення від електроенергії, яке було йому вручено особисто 06 лютого 2016 року.

Відповідно до наряду ПАТ «Київобленерго» на відключення за несплату боргу при заміні лічильника абонент ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , відключений від енергопостачання (а.с.98).

У зв`язку з процесом перевірки раніше відключених споживачів представниками ПрАТ «Київобленерго» згідно наряду на роботу від 26 вересня 2016 року при перевірці відключення у зв`язку з тим, що 10 березня 2016 року ОСОБА_1 був відключений за заборгованість, а показники лічильника змінилися (стали 3604 кВт), позивач був повторно відключений уже на опорі. Тобто, 26 вересня 2016 року відбулося повторне відключення за заборгованість.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем понесених ним витрат та заподіяння йому шкоди, а також заподіяння моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Як встановлено судом першої інстанції рішенням Макарівського районного суду Київської області від 21 березня 2018 року у справі №370/1112/17 ОСОБА_1 було відмовлено у задоволені позову до ПрАТ «Київобленерго» про визнання незаконним відключення від мережі електропостачання та зобов`язання поновити електропостачання.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 23 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Макарівського районного суду Київської області від 21 березня 2018 року скасовано в частині зобов`язання поновлення електропостачання та ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» задоволено частково. Зобов`язано ПАТ «Київобленерго» в особі Макарівського РП поновити електропостачання будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині рішення залишено без змін.

В іншій частині вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним відключення будинку від електроенергії апеляційний суд в позові відмовив при цьому зазначивши - «позивачем не доведено, що відключення було проведено з порушенням його прав, як споживача, оскільки не надано доказів, які б дали підставу колегії суддів вважати, що дії відповідача щодо припинення постачання електроенергії до його будинку саме з 26.09.2016 року є протиправними».

Апеляційний суд вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини незаконності дій відповідача не потребують доказуванню в частині незаконності його дій по відключенню будинку позивача від електропостачання, оскільки відповідним рішенням апеляційного суду не встановлено незаконності дій та вини ПрАТ «Київболенерго».

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Макарівського районного суду Київської області по справі №370/442/16-ц від 05 червня 2019 було задоволено позов ПрАТ «Київобленерго» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про користування електричною енергією в розмірі 30 348,37 грн (а.с.209-212).

Постановою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 червня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Київобленерго» заборгованості згідно договору про користування електричною енергією в сумі 30 348,37 грн залишено без змін (а.с.184-191). Рішення набрало законної сили.

Постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №59773171 від 03 березня 2020 року у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду закінчене примусове виконання виконавчого листа №370/442/16-ц, виданого 18 липня 2019 року Макарівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 30 348,37 грн на користь ПрАТ «Київобленерго» (а.с.142, 143).

Таким чином, вимоги позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованими.

Відносно вимог про відшкодування моральної шкоди, то апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги позивача є похідними від вимог матеріального характеру.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

Зазначених підстав під час судового розгляду у суді першої інстанції не встановлено.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення її права, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, ст. 81 ЦПК України.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно встановлено, що позивачем не доведено в чому полягала спричинена моральна шкода, характер, обсяг заподіяних моральних, фізичних страждань, час, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 30 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2021 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.М. Суханова

Л.П. Сушко