Постанова

Іменем України

01 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 489/2254/18

провадження № 61-11373св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідачі: Миколаївська міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Матвєєва Інна Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Ярослав Миколайович, ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_5 , на рішення Ленінського районного суду

м. Миколаєва від 21 лютого 2020 року у складі судді Рум`янцевої Н. О., додаткове рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2020 року

у складі судді Рум`янцевої Н. О. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 липня 2020 року у складі колегії суддів: Серебрякової Т. В., Лисенка П. П., Самчишиної Н. В.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Матвєєва І. М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т. Є., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Я. М., ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності

в порядку спадкування за законом, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилась спадщина на майно, що складається з квартири АДРЕСА_1 та житлового будинку АДРЕСА_2 .

Вона є спадкоємцем четвертої черги права на спадкування за законом, оскільки проживала разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а спадкоємців попередніх черг не має.

12 жовтня 2017 року, у передбачений законом строк, ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Матвєєвої І. М. із заявою про прийняття спадщини.

Листом від 26 жовтня 2017 року приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Матвєєва І. М. повідомила її про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я позивача, оскільки з поданих до нотаріуса документів неможливо встановити родинні та інші відносини зі спадкодавцем ОСОБА_6 . Приватним нотаріусом роз`яснено право позивача звернутись до суду для вирішення зазначених питань.

Позивач зазначає, що з листопада 2011 року вона проживала разом зі

ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 однією сім`єю. Вони вели з ним спільний побут, купували продукти харчування, доглядали за батьком ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14 вересня 2017 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 . 27 жовтня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір дарування зазначеної квартири.

Згідно договору купівлі-продажу від 14 вересня 2017 року продавцем

є ОСОБА_8 , який є нібито сином ОСОБА_6 . Проте померлий ОСОБА_6 ніколи дітей не мав та взагалі молодше на 8 років ОСОБА_8 .

Крім того, у договорі купівлі-продажу від 14 вересня 2017 року зазначено, що

у квартирі АДРЕСА_1 не проживають та не зареєстровані малолітні та неповнолітні діти, що підтверджується довідкою № 254, виданою КЖЕП ММР «Зоря» 30 серпня

2017 року. Однак всі мешканці будинку АДРЕСА_3 починаючи з 27 лютого 2006 року об`єднані у ОСББ «Сокіл».

Посилаючись на викладенні обставини позивач просила суд:

встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини з листопада 2011 року по день смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 14 вересня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т. Є. за реєстровим

№ 1848, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 вересня 2017 року за №000;

витребувати з володіння ОСОБА_2 вказану квартиру;

визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21 лютого 2020 року, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 02 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 06 липня 2020 року,у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що матеріали справи не містять належних

і допустимих доказів на підтвердження обставин, які свідчать про проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю що найменше п`ять років, що давало б підстави для визнання позивача спадкоємцем четвертої черги після його смерті. Зокрема, матеріали справи не містять письмових доказів про сплату комунальних платежів, ведення спільного господарства, наявності спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, ремонт житла тощо.

З урахуванням зазначеного суди зробили висновок про недоведеність позивачем факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 протягом п`яти років на момент відкриття спадщини.

Свідчення свідків, допитаних під час розгляду справи, не стосуються спільного проживання позивача з померлим ОСОБА_6 , а фактично стверджували лише про епізодичні відвідування позивачем спадкодавця. Обставини щодо надання допомоги та піклування позивачем батьку ОСОБА_6 - ОСОБА_7 не підтверджують факт наявності між нею та ОСОБА_6 відносин, притаманних сім`ї. Жоден свідок не підтвердив суду той факт, що квартира, в якій проживав спадкодавець ОСОБА_6 , була постійним місцем проживання позивача.

Тому у задоволенні позовної вимоги про встановлення вказаного факту необхідно відмовити, а похідні від неї вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та визнання недійсним правочину

і витребування майна також задоволенню не підлягають, оскільки право позивача не порушено.

Аргументи учасників справи

31 липня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок про те, що немає достатніх доказів того, що в спірний період вони

з ОСОБА_7 вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, взаємні права та обов`язки, разом працювали, отримували спільні доходи та між ними склалися усталені відносини, що притаманні сім`ї. Доказами факту проживання однією сім`єю є: акт про проживання ОСББ «Сокіл» від 19 вересня 2017 року; акт про проживання ОСМД «Сокіл» № 7 від 18 червня 2019 року, акт про не проживання № 6 від 18 червня 2019 року, квитанції про сплату ритуальних послуг від

05 травня 2017 року, виписка з реєстру фізичних осіб-підприємців та витяг реєстру платників податків; пояснення свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , письмові пояснення свідка ОСОБА_13 , копія рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2012 року про розірвання шлюбу, письмові пояснення свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

З листопада 2011 року ОСОБА_1 почала проживати в кв.

АДРЕСА_1 разом зі спадкодавцем. Проживаючи однією сім`єю вели спільний побут, ОСОБА_1 прибирала

в квартирі, купувала харчі, доглядали за його батьком ОСОБА_7 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

В ухвалі зазначено, щонаведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд першої та апеляційної інстанції в оскаржених судових рішеннях застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17, у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 916/2129/15, від

25 січня 2017 року у справі № 916/2131/15).

Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Суди встановили, що згідно свідоцтва про право особистої приватної власності від 02 вересня 1992 року ОСОБА_6 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору дарування квартири від 21 липня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суворовим В. В., ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_8 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі договору дарування від 10 листопада 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Барсковим А. В., ОСОБА_6 на праві приватної власності належав житловий будинок АДРЕСА_2 .

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 грудня

2012 року, шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 29 червня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району міста Миколаєва Миколаївської області, актовий запис № 330, розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Цього ж дня помер батько ОСОБА_6 - ОСОБА_7 .

Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру від 05 травня 2017 року ОСОБА_1 сплачено за ритуальні послуги поховання ОСОБА_7 та

ОСОБА_6 .

Відповідно до спадкової справи за № 18/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 .

Листом від 26 жовтня 2017 року приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Матвєєва І. М. повідомила позивача про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я позивача, оскільки з поданих до нотаріуса документів неможливо встановити родинні та інші відносини зі спадкодавцем. Також нотаріусом роз`яснено право звернутись до суду для вирішення вказаного питання.

26 липня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвої І. М. з заявою про повідомлення його щодо спадкоємців після смерті ОСОБА_6 , оскільки останній має перед ним заборгованість за розпискою у сумі 169 433,00 грн.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 14 вересня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу

Парфеньонок Т. Є., ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1 .

27 жовтня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцем Я. М., відповідно до якого ОСОБА_2 прийняв в дарунок квартиру АДРЕСА_1 .

Щодо вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю та про визнання права власності в порядку спадкування за законом

Відповідно до статей 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У частині першій статті 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України (частина друга статті 1223 ЦК України).

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного судувід 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 зазначено, що «пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як

у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2021 року у справі № 643/4186/19 (провадження № 61-10046св20) зроблено висновок, що «згідно частини другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Отже для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення таких юридичних фактів як: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та позивач (заявник) проживали однією сім`єю».

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК Українивизначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що відсутні докази того, що в період вказаний позивачем,

з листопада 2011 року, вони зі спадкодавцем вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, взаємні права та обов`язки, між ними склалися усталені відносини, що притаманні сім`ї, а позивач до 19 грудня 2012 року перебувала

в шлюбі ОСОБА_13 , суди зробили правильний висновок про відмову у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю та про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Щодо вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та її витребування

Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем,не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 570/1533/20 (провадження № 61-8068св21) вказано, що «у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них».

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови

у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У справі, що переглядається, сторонами оспорюваного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_8 та ОСОБА_3 ,позовних вимог до ОСОБА_8 позивач не пред`явила, клопотань про залучення до участі у справі як співвідповідача не заявляла.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири судам слід було відмовити у зв`язку

з неналежним суб`єктним складом відповідачів, а позовна вимога про витребування цієї квартири з власності ОСОБА_2 є похідною від цієї вимоги, а тому задоволенню також не підлягає.

Тому суди зробили правильний висновок про відмову у задоволенні позову, але частково помилилися у мотивах такого рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, а також необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених

у постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 570/1533/20 (провадження № 61-8068св21), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2021 року у справі

№ 643/4186/19 (провадження № 61-10046св20), дають підстави для висновку, що судові рішення частково ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та її витребування змінити в мотивувальній частині, в іншій частині - залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2020 року, додаткове рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 червня

2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 липня

2020 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та її витребування змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2020 року, додаткове рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від

02 червня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від

06 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук