Провадження № 2/522/3368/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі судового засідання Пейкова О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступник Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

12 серпня 2016 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором кредиту 2006/686-Ф03.16/56 від 22.11.2006 року в розмірі 64 695, 35 ( шістдесят чотири тисячі шістсот дев`яносто п`ять) доларів США 35 центів), у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 3.06.2016 року 1 620 696, 60 (один мільйон шістсот двадцять тисяч шістсот дев`яносто шість) грн. 60 коп.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 22 листопада 2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та відповідачем був укладений Договір кредиту 2006/686-Ф03.16/56 від 22.11.2006 року на купівлю транспортних засобів, згідно умов якого відповідач отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 38 515, 00 доларів США, зі сплатою процентів в розмірі, в порядку та на умовах визначених Договором. Станом на 03.06.2016 року загальний розмір заборгованості Відповідача складає 64 695 доларів США 35 центів, що еквівалентно 1 620 696, 60 (один мільйон шістсот двадцять тисяч шістсот дев`яносто шість) грн. 60 коп. В порушення умов договору кредиту, Відповідач протягом тривалого часу не здійснює погашення щомісячних платежів та процентів за користування кредитом у встановлені терміни, що є підставою для звернення Позивача до суду за захистом своїх прав.

За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Бойчука А.Ю.

Провадження у справі відкрито 16 серпня 2016 року та призначено судове засідання.

16 травня 2017 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заборгованість за договором кредиту № 2006/686-Ф03.16/56 від 22.11.2006 року, що станом на 03.06.2016 року становить: 24457,59 дол. США заборгованість за кредитом; 21732,05 дол. США заборгованість за відсотками; 11885,03 дол. США пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 6620,68 дол. США пеня за несвоєчасне повернення відсотків, на загальну суму 64695 (шістдесят чотири тисячі шістсот дев`яносто п`ять) дол. США. 35 центів, що еквівалентно 1620696 (один мільйон шістсот двадцять тисяч шістсот дев`яносто шість) грн. 60 коп. та суму судового збору в розмірі 24310 (двадцять чотири тисячі триста десять) грн. 45 коп.

19 червня 2018 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2017 року.

Справа передана раніше визначеному складу суду.

Ухвалою суду від 09 серпня 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано. Призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні.

05 листопада 2018 року від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з тим, що нарахована Позивачем пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків є необґрунтованою та безпідставною, так як строк повернення основного зобов`язання (тіла кредиту) у повному обсязі настав у листопада 2012 року, відповідно нарахування неустойки (пені) мало бути припинено у листопаді 2013 року. В той же час, пеня нарахована за період з травня 2015 року по травень 2016 року. Також, зазначив, що ПАТ «Укрсоцбанк» було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за договором кредиту № 2006/686-Ф03.16/56 від 22.11.2006 року, а також стягнення неустойки, оскільки як зазначалось вище, строк останнього платежу за тілом кредиту припадає на листопада 2012 року, в той як позовна заява була подана ПАТ «Укрсоцбанк» лише 12 серпня 2016 року, при цьому загальний строк позовної давності тривалістю у три роки Договором кредиту № 2006/686-Ф03.16/56 від 22.11.2006 року не збільшувався.

У зв`язку із закінченням повноважень судді Бойчука А.Ю., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа розподілена на суддю Приморського районного суду м. Одеси Шкамерду К.С.

Ухвалою суду від 29 січня 2019 року цивільну справу прийнято до провадження, призначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

12 квітня 2019 року позивачем ПАТ «Укрсоцбанк» подана до суду уточнена позовна заява, відповідно до якої, посилаючись на ст.ст. 625 та 1048 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача за період 03.06.2013 р. 02.06.2016 р., загальну суму заборгованості - 503 440, 22 грн., у тому числі суму заборгованості за відсотками, нарахованими на основну заборгованість по обліковій ставці НБУ 300185,11 грн.; суму 3% річних на основну заборгованість 55 959,22 грн.; суму 3% річних на відсотки, розраховані на заборгованість по обліковій ставці НБУ- 10 648,68 грн.; розрахунок інфляційних витрат за тілом кредиту 136 647,21 грн. До поданих уточнень додано розрахунок заборгованості за період 03.06.2013 р. 02.06.2016 р.

22 квітня 2019 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Рукавішніковим К.Р. надано заяву про застосування строків позовної давності.

У зв`язку з закінченням терміну відрядження та відрахуванням зі штату Приморського районного суду м. Одеси судді Шкамерди К.С., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа розподілена на суддю Приморського районного суду м. Одеси Чернявську Л.М.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2019 року цивільну справу прийнято до провадження.

02 січня 2020 року від Акціонерного товариства «Альфа-Банк», як правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до суду надано заяву про залучення АТ «Альфа-Банк» до участі у справі як правонаступника АТ «УКРСОЦБАНК».

Ухвалою суду від 26 березня 2020 року заяву про залучення АТ «Альфа-Банк» до участі у справі як правонаступника АТ «УКРСОЦБАНК» задоволено. Залучено акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» до участі у справі як правонаступника Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК».

26 серпня 2020 року від представника позивача Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» адвоката Гречківського Є.Л. надійшла заява про проведення засідання у відсутності позивача, в якій не заперечував проти розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 04 листопада 2020 року закрито підготовче провадження по справі.

В судове засідання 03 лютого 2021 року Позивач по справі не з`явився, про дату та час повідомлений належним чином, надав до суду заяву про проведення засідання за його відсутності, в якій не заперечував проти розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Представник Відповідача, адвокат Пипа А.О. в судовому засіданні 03 лютого 2021 року позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість позову та на обставини, які викладені у відзиві на позов. Також заявила про застосування строків позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що підтримує позиції попередніх представників, викладені у відзиві та заяві про застосування строків позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Судом встановлено, що 22.11.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту № 2006/686-Ф03.16/56 на купівлю транспортних засобів.

Відповідно до пункту 1.1. Статті 1 Договору, Відповідачу було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 38515,00 (тридцять вісім тисяч п`ятсот п`ятнадцять) доларів США зі сплатою 13,5% річних процентів.

Відповідно до пункту 2.1. Статті 2 Договору надання кредиту здійснюється шляхом видачі Позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (долари США) з позичкового рахунку № НОМЕР_1 шляхом конвертації через касу банку для подальшого перерахування Позичальником на цілі, визначені п.1.2. Договору.

Відповідно до Заяви на видачу готівки № 11 від 22 листопад 2006 р., проведено банківську операцію, за якою з рахунку № НОМЕР_1 здійснено видачу кредиту на загальну суму 38515,00 доларів США в еквіваленті у гривнях 194 500,75 грн. по Договору кредиту № 2006/686-Ф03.16/56 від 22.11.2006 р.

Відповідно до Заяви на переказ готівки № 44 від 22.11.2006 р., платник ОСОБА_1 вніс готівку у розмірі 194 500,00 грн. для подальшого перерахування на ТОВ «Спецавтотехніка Центр».

Відповідно до пункту 1.2. Статті 1 Договору Кредит надавався Відповідачу на наступні цілі: для оплати придбаного автомобіля марки HONDA ACCORD 2006 року випуску згідно з договором купівлі-продажу автомобіля №204 від 21 листопада 2006 року укладеним з ТОВ «Спецавтотехніка Центр».

В якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту № 2006/686-Ф03.16/56 від 22 листопада 2006 року, в день його укладення, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір застави від 22.11.2006 року, заставною вартістю 194 500,00 (сто дев`яносто чотири тисячі п`ятсот) гривень, що за курсом НБУ на день укладення даного договору становить 38 515,85 (тридцять вісім тисяч п`ятсот п`ятнадцять) доларів США 85 центів.

Відповідачем факт укладення договір кредиту № 2006/686-Ф03.16/56 на купівлю транспортних засобів від 22.11.200 6р. не оспорюється.

Договором передбачений наступний порядок погашення основної заборгованості, а саме: з грудня 2006 року по листопад 2012 року щомісячно рівними частками по 535 (п`ятсот тридцять п`ять) доларів США; у листопаді 2012 року 530 (п`ятсот тридцять) доларів США (надалі за текстом Кредит), з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 21 листопада 2021 року.

В даному випадку сторони кредитного договору встановили строк повернення кредиту та сплату відсотків, які Відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, упродовж строку кредитування та визначили строк останнього платежу за тілом кредиту, а саме листопад 2012 року.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку останнього платежу за тілом кредиту.

Представником Відповідача заявлено вимогу про застосування позовної давності оскільки строк останнього платежу за тілом кредиту припадає на листопад 2012 року, в той час як позовна заява була подана лише 12 серпня 2016 року.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право.

Згідно із ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України)

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Верховного суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 зроблено наступні висновки щодо застосування норм права: 92. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. 93. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Суд приходить до висновку, що позивачем уточненим позовом пред`явлено нову вимогу про стягнення заборгованості, у порядку, передбаченому ст.ст. 625, 1048 Цивільного кодексу України, яка по своїй суті не є уточненням позовних вимог, а є фактично пред`явленням нового позову, який ґрунтується на інших підставах, що свідчить про одночасну зміну предмета і підстав позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Тому суд не приймає до уваги уточнену позовну заяву від 12 квітня 2019 року.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2006/686-Ф03.16/56 від 22.11.2006 року, не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 261-267, 526, 598, 629, 1050,1054 ЦК України, ст.ст. 263-265, 353 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2006/686-Ф03.16/56 від 22.11.2006 року у розмірі 64695 (шістдесят чотири тисячі шістсот дев`яносто п`ять) доларів США 35 центів, що еквівалентно 1620696 (один мільйон шістсот двадцять тисяч шістсот дев`яносто шість) гривень 60 копійок відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено і підписано 12 лютого 2021 року.

Суддя Чернявська Л.М.