Постанова

Іменем України

01 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 761/796/20

провадження № 61-6680св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючої - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року у складі судді Волошина В. О. та постанову Київського апеляційного суду

від 31 березня 2021 року у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до

ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову у спосіб зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати йому побачення та спілкування (контакт) з малолітньою дитиною ОСОБА_4 кожного понеділка, середи та п`ятниці з 16:00 до 18:00 у приміщенні (на території) Святошинського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ( АДРЕСА_1 ) у присутності або без присутності фахівця із соціальної роботи; у разі необхідності застосувати зустрічне забезпечення, запропоноване заявником.

Заяву мотивував тим, що після розірвання шлюбу з позивачкою він проживає окремо від малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дитини ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у побаченнях та спілкуванні з донькою, перешкоджає його участі у вихованні власної дитини та здійсненні інших форм контактів батька з дитиною (телефонні розмови, інтернет спілкування тощо), приховує він нього будь-яку інформацію про дитину. Усупереч інтересам дитини та з метою перешкодити зустрічі батька та доньки, ОСОБА_1 подала заяву про відрахування дитини з дошкільного навчального закладу № 154 у Шевченківському районі м. Києва. Наслідком таких дій позивачки є втрата з кожним днем психологічного та емоційного зв`язку між ними та дитиною, дочка забуває його як свого батька та відвикає від нього. Посилаючись на наведене, а також на тривалість розгляду справи в судах, що може призвести до остаточної втрати психологічних та емоційних зв`язків батька і доньки, та неможливості виконання рішення суду, вважав наявними підстави для забезпечення позову у запропонований ним спосіб.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 31 березня 2021 року, заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 про забезпечення позову задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 забезпечувати побачення та спілкування (контакт) ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_4 , кожного понеділка та середи, з

17 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., у приміщенні (на території) Святошинського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді

(м. Київ, проспект Курбаса Леся, буд. 18-Г) у присутності фахівця із соціальної роботи.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, погодився з доводами заявника про те, що у зв`язку з створюваними йому ОСОБА_1 перешкодами у спілкуванні з малолітньою донькою, можуть бути втрачені безпосередні контакти між ним і дитиною, що може унеможливити або утруднити виконання рішення суду у разі задоволення зустрічного позову. Суд зазначив, що зустрічі батька з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню їх емоційних стосунків, що відповідатиме інтересам як батька так і дитини, та може усунути загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду. Забезпечення позову у запропонований заявником спосіб є співмірним із заявленими вимогами зустрічного позову, що оскільки зустрічі батька з дитиною будуть проходити у присутності фахівція із соціальної служби, а тому не призведе до порушення прав сторін та будь-яких незворотних негативних наслідків. Крім того, проведення зустрічей батька з дитиною у присутності фахівція із соціальної служби відповідає розпорядженню Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації

від 17 березня 2020 року № 221.

Рух справи у суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи

У квітні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , у якій він просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 березня 2021 року, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, формально підійшов до розгляду заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову. Зокрема, судами не враховано:

- інтереси і стан здоров`я дитини, а саме той факт, що дитина проходить курс лікування та психологічну корекцію, що пов`язано з поведінкою батька (відповідача) 28 липня 2018 року, яка призвела до стресової сімейної ситуації та як наслідок тривожного стану дитини, у якої діагностували «локальні моторні тіки»; висновки за наслідками обстеження дитини психологом ОСОБА_8

від 17 травня 2019 року, яким встановлено, що в процесі розповіді дитини або згадування нею тата ( ОСОБА_2 ) прояви нервового тику збільшуються та поширюються на все обличчя дитини.

- відвідування дитиною школи мистецтв та занять в танцювальній студії, що фактично призведе до зміни звичного для дитини способу життя та занять, і може спричини їй додатковий стрес;

- графік роботи матері дитини та, що унаслідок того, що на ОСОБА_1 покладено обов`язок привозити дитину до Святошинського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді для зустрічей з батьком у її робочий час, існує ризик втрати роботи.

Обраний ОСОБА_2 спосіб забезпечення позову не є співмірним з предметом зустрічного позову, жодним чином не забезпечує позов ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком, а фактично підміняє рішення суду про визначення порядку участі батька у вихованні дитини, тоді як з такими вимогами відповідач до суду не звертався.

Поклавши на позивачку обов`язок забезпечувати її явку та явку дитини до кабінету Святошинського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, суд також порушив її та дитини право на вільне пересування територією України, передбачене статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України»; перевищив межі втручання у приватне та сімейне життя позивачки.

Суди залишили поза увагою відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів чинення позивачкою перешкод у спілкуванні малолітньої доньки ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_2 , та не взяли до уваги карантинні обмеження в умовах пандемії гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, зокрема не урахували, що під час зростання захворюваності, вона та дитина змушені наражати себе на небезпеку, оскільки обрані судом години зустрічей батька з дитиною припадають на «годину-пік», а отже, існує надмірне скупчення людей в громадських місцях, транспорті, що підвищує ризик інфікування.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою позовним вимогам,

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Забезпечуючи позов у спосіб зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати побачення та спілкування (контакт) ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_4 , кожного понеділка, середи з 17 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. у приміщенні (на території) Святошинського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (м. Київ, проспект Курбаса Леся, буд. 18-Г) у присутності фахівця із соціальної роботи, суди наведеного вище в повній мірі не урахували.

Встановивши існування конфлікту та спору між позивачем і відповідачем щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, суди вважали обґрунтованими доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням права батька на участь у вихованні дитини, чим фактично вирішили вимоги ОСОБА_2 про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, яких він фактично не заявляв, що свідчить про неурахування судами вимоги частини третьої статті 150 ЦПК України щодо співмірності заходів забезпечення позову заявленим ОСОБА_2 вимогам за зустрічним позовом.

Посилаючись, як на підставу задоволення заяви про забезпечення позову, на невиконання позивачкою у добровільному порядку розпорядження Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 17 березня

2020 року № 221, суди залишили поза оцінкою можливість його ефективного виконання ОСОБА_1 в умовах пандемії гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та запроваджених у зв`язку з цим карантинних обмежень, та не співставили його з можливими негативними наслідками як для дитини, так і для матері.

Покладаючи на ОСОБА_1 обов`язок двічі на тиждень (щопонеділка та щосереди) на 17 год. 00 хв забезпечувати присутність малолітньої дочки у приміщенні (на території) Святошинського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ( АДРЕСА_1 ), суди жодним чином не взяли до уваги інтереси матері дитини, на яку поклали відповідний обов`язок, не урахували, що остання займає посаду вчителя, а тому не має можливості двічі на тиждень відлучатися з роботи для особистого супроводження малолітньої дочки до зазначеної установи. Не були ураховані також й інтереси самої дитини, яка, як стверджує позивач, у визначений судом проміжок часу для побачень з батьком, відвідує школу мистецтв та заняття в танцювальній студії.

Ураховуючи наведе вище, Верховний Суд не може погодитися з висновками судів про те, що забезпечення позову у обраний ОСОБА_2 спосіб є виправданим.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України, суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, що суди попередніх інстанцій при вирішення питання про забезпечення позову неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали Шевченківського районного суду

м. Києва від 03 листопада 2020 року та постанови Київського апеляційного суду

від 31 березня 2021 року, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року і постанову Київського апеляційного суду від 31 березня 2021 року скасувати, та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення його зустрічного позову про визначення місця проживання дитини, відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко