Ухвала

06 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 203/6083/16-ц

провадження № 61-6862св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство Комерційного банку «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2021 року в складі судді Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2016 року ОСОБА_1 до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, припинення іпотеки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 квітня 2002 року позивач за договором купівлі-продажу придбав нежитлові приміщення №№ 71 - 75 у буд. літ. «А-5», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 18 вересня 2003 року та 13 вересня 2004 року між позивачем та відповідачкою були укладені договори купівлі-продажу, за якими остання придбала вказане нерухоме майно. 08 червня 2006 року рішенням Господарського суду Дніпропетровської області договори купівлі-продажу від 18 вересня 2003 року та 13 вересня 2004 року були визнані недійсними. У жовтні 2016 року позивач дізнався про те, що його право на спірне майно обмежене іпотекою. Підстава виникнення іпотеки - договір застави майнових прав від 19 вересня 2003 року, укладений між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством Комерційного банку «ПриватБанк». Вказаний договір було укладено з порушенням приписів законодавства, оскільки на час його укладення ОСОБА_2 була обізнана про визнання судом недійсними договорів купівлі-продажу від 18 вересня 2003 року та 13 вересня 2004 року. Крім того, на час укладення договору застави закон вимагав для нього обов`язкову нотаріальну форму, проте його було укладено у простій письмовій формі. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про усунення йому перешкод у розпорядженні спірним майном, припинення іпотеки.

У квітні 2017 року позивач уточнив заявлений позов, заявивши вимоги також і до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») і прохаючи визнати недійсним договір застави від 19 вересня 2003 року та припинити іпотеку спірного нерухомого майна.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року позов задоволено частково та ухвалено визнати недійсним договір застави майнових прав від 19 вересня 2003 року №DNG0GO03203994 (на нерухомість), укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк». Вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за договором застави майнових прав від 19 вересня 2003 року № DNG0GO03203994 заставодавець ( ОСОБА_2 ) передала у заставу право вимоги передачі йому спірних об`єктів нерухомого майна, а також інших прав, які виникли за договорами купівлі-продажу приміщень від 18 вересня 2003 року (пункт 2). Аналіз змісту пункту 2 договору застави свідчить про те, що його предметом стало не тільки право вимоги, але й право власності ОСОБА_2 на спірні об`єкти нерухомого майна, що у розумінні статті 184 ЦК 1963 року, статті 13 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2654-ХІІ «Про заставу» обумовило дотримання його сторонами обов`язкової нотаріальної форми. Цієї вимоги матеріального закону сторонами договору застави дотримано не було, що є безумовною підставою для визнання його недійсним у судовому порядку. Разом із цим, вимоги про припинення поруки не підлягають задоволенню, оскільки позивач не виклав жодних доводів, які стосуються цих правовідносин, а також не зазначив жодних правових підстав для задоволення позову.

ОСОБА_1 22 квітня 2021 року звернувся із апеляційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на підставі частини другої статті 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції вказав, що повний текст рішення складено 13 квітня 2020 року та цього ж дня направлено на адресу позивача, однак, апеляційна скарга подана лише 22 квітня 2021 року, тобто після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення. Крім того, ОСОБА_1 до апеляційної скарги не долучив доказів на підтвердження обставин визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

10 червня 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження ухвали апеляційного суду заявник зазначив, що суд апеляційної інстанції розглянув питання про відкриття апеляційного провадження одноособово, а не колегіально, що суперечить правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 лютого 2021 року у справі № 263/4637/18. Крім того, суддя-доповідач, залишив поза увагою положення пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України, на які посилався заявник, як підставу пропуску строку на апеляційне оскарження.

Станом на час призначення справи до розгляду відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1 від інших учасників справи не надходило.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 14 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2021 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2021 року з підстав передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, надано сторонам строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

У липні 2021 року матеріали справи № 203/6083/16-ц надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним договору застави, припинення іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2021 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 22 грудня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик