КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2770/2021
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Київ
справа № 756/3632/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Диби О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації про реєстрацію місця проживання,

встановив:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про зобов`язання зареєструвати його місце проживання в гуртожитку.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 01.10.1997 він був прийнятий на роботу у ВАТ «Завод залізобетонних виробів №5» (наразі ПрАТ «Домобудівний комбінат №4») на посаду електромонтера 4-го розряду в котельню заводу по переводу з Ірпінського виконкому.

21.04.1998 позивачу як працівнику ВАТ «Завод залізобетонних виробів №5» видано ордер №198 для поселення в гуртожиток по АДРЕСА_1 , відповідно до якого він одразу заселився у кімнату №48 гуртожитку за вказаною адресою. В подальшому позивачу видано новий ордер та переселено в кімнату №10 цього ж гуртожитку. 23.11.2004 здійснено перенумерацію кімнат у гуртожитку, про яку позивач дізнався тільки у 2018 році. На підставі отриманого ордеру позивач звернувся у місячний термін за місцем своєї роботи з проханням надати дозвіл на реєстрацію, проте отримав відповідь про те, що реєстрація мешканців у будинку призупинена у зв`язку зі зміною статусу гуртожитку.

Відповідно до прийнятих у 2004 році норм чинним законодавством зобов`язано Оболонську РДА в м. Києві затвердити рішення про надання житлових приміщень мешканцям будинків, які в них постійно проживають, зареєстровані, перебувають на черзі квартирного обліку та видати ордери у встановленому порядку до 2005 року, проте позивачу нового ордеру видано не було.

Позивач вказує, що ордер не був визнаний у встановленому законом порядку недійсним, тому є чинним, а відтак і вселення позивача на підставі цього ордеру теж є правомірним, разом з тим позивачу відмовлено у реєстрації за місцем проживання з посиланням на недійсність ордеру у зв`язку із закінченням строку його дії.

На підставі викладеного позивач просить зобов`язати Оболонську РДА в м. Києві зареєструвати позивача за адресою АДРЕСА_2 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що судом першої інстанції не надано оцінку бездіяльності відповідача щодо реєстрації позивача в період прийняття будинку на баланс, тобто в 2004-2005 роках. Саме через зміну власника гуртожитку позивач пропустив 30-дений термін наданий для реєстрації місця проживання. Дана обставина не залежала від волі та дій відповідача. На підставі даного ордеру позивач у місячний термін звернувся за місцем своєї роботи з проханням надати дозвіл на реєстрацію, оскільки даний гуртожиток належить підприємству. В свою чергу Голова правління ВАТ «ЗБВ-5» звернувся до АТХК «Київміськбуд» зі зверненням про реєстрацію в гуртожитку на АДРЕСА_1 працівника ОСОБА_1 , на яке було повідомлено, що реєстрація мешканців призупинена, в зв`язку зі зміною статусу гуртожитку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Також позивача не було повідомлено, що його ордер не є дійсним та він незаконно користується житловим приміщенням.

Звертає увагу на те, що судом було встановлено, що він не був зареєстрований до 2011 року взагалі за жодною адресою, тобто в період після видачі ордеру в 2004 році та в період передачі будинку на баланс відповідача в 2005 році, він не мав місця реєстрації, тому це не було перешкодою у видачі повторного ордеру. В 2011 році він змушений був зареєструватись в будинку своєї матері за межами міста Києва для отримання певних соціальних виплат. Посилається на те, що Оболонську районну у м. Києві державну адміністрацію було зобов`язано затвердити спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету АТХК «Київміськбуд» про надання житлових приміщень мешканцям будинків, які в них постійно проживають, зареєстровані, перебувають на черзі квартирного обліку та видати ордери у встановленому порядку до 2005 року. Однак повторний ордер позивачу видано не було, чим порушено його права. Вказує, що з 1998 року по теперішній час він фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , постійно та вчасно сплачує комунальні та інші послуги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили рішення суду скасувати.

Представник відповідача Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації Мусійчук В.А. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявний в матеріалах справи ордер №944 на поселення в гуртожиток, виданий позивачу 03.11.2004 ВАТ «ДБК-4», дійсний лише протягом 30 днів та був наданий на право заняття одного ліжко - місця і не давав підстав для поселення саме в кімнату №5 квартири АДРЕСА_3 вказаного гуртожитку. Факт проживання позивача у гуртожитку не є підставою для визнання за ним права користування та реєстрації місця проживання саме в квартирі АДРЕСА_4 .

Крім того, з 27.07.2011 року по 15.06.2016 року та починаючи з 17.11.2016 року зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_5 , тобто позивач має зареєстроване місце проживання та весь час був там зареєстрований.

У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не свідчать про порушення прав позивача, а ордер про надання позивачу жилого приміщення в жилому будинку - кімнати АДРЕСА_6 ) не видавався взагалі. Позивач мав би можливість отримати жиле приміщення лише відповідно до положень ст.42 ЖК Української РСР як такий, що перебуває на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, проте згідно з листом відділу обліку та розподілу житлової площі Оболонської РДА в м. Києві №14-34-100 від 18.06.2019 ОСОБА_1 на квартирному обліку за місцем проживання в Оболонській РДА в м. Києві не перебуває та не перебував.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 01.10.1997 року ОСОБА_1 прийнято на роботу електромонтером 4-го розряду у котельню заводу по переведенню з Ірпінського виконкому.

21.04.1998 року ОСОБА_1 видано ордер №198 ЖУ «Лівобережне» ДП «ЕКОС» АТ ХК «Київміськбуд» для поселення в гуртожиток по вул. Лайоша Гавро, 14-А (ліжко - місце).

Згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1915 від 20.10.2004 року «Про будинки АТХК «Київміськбуд», визнано будівлі, зокрема, по АДРЕСА_7 житловим будинком для малосімейних з 01.12.2004 року. Адміністрації та профспілковому комітету АТХК «Київміськбуд» наказано надати житлові приміщення сім`ям, які постійно проживають, зареєстровані та перебувають на квартирному обліку у вказаному житловому будинку. Печерській РДА в м. Києві - затвердити спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету АТХК «Київміськбуд» про надання житлових приміщень, зокрема, у вказаному будинку, та видати ордери у встановленому порядку.

Відповідно до ордеру №944 на поселення в гуртожиток, виданого 03.11.2004 року ВАТ «ДБК-4» ОСОБА_1 , як працівнику ЗЗБВ ВАТ «ДБК-4», на право зайняття 1-го ліжко-місця в гуртожитку по АДРЕСА_7 . Вказаний ордер є єдиною підставою для реєстрації та поселення в гуртожиток та дійсний протягом 30 днів (а.с.20).

З відповіді АТ ХК «Київміськбуд» №12/39 від 18.01.2005 року вбачається, що у зв`язку зі зміною статусу гуртожитку реєстрацію мешканців було призупинено. На виконання розпорядження КМДА №1915 від 20.10.2004 року ХК «Київміськбуд» зобов`язана надати житлові приміщення з наступним оформленням ордерів у встановленому порядку сім`ям працівників, які постійно проживають, перебувають на квартирному обліку та зареєстровані в цьому будинку.

З 13.11.2007 року ОСОБА_1 працює на посаді слюсаря на заводі ЗБВ ПрАТ «ДБК №4», що підтверджується довідкою ЗБВ ПрАТ «ДБК №4» №49 від 21.12.2018 року.

Листом №104/С-925-2929 від 24.06.2016 року Оболонська РДА в м. Києві повідомила ОСОБА_1 про те, що відповідно до розпорядження Оболонської РДА в м. Києві №41 від 31.01.2015 року житловий будинок АДРЕСА_8 закріплено на праві господарського відання без права розпорядження за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва». Даний будинок перебуває на обслуговуванні ЖЕД-503. При обстеженні квартири АДРЕСА_9 працівниками ЖЕД-503 виявлено, що ОСОБА_1 користується кімнатою № 5 за вищевказаною адресою з порушенням Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, про що складено відповідний припис. Відповідної реєстрації у кімнаті 5 квартири АДРЕСА_9 він не має, документів на право вселення ним не надано, у зв`язку з чим відповідно до норм чинного законодавства осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

12.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до органу реєстрації Оболонскої РДА в м. Києві із заявою про реєстрацію місця проживання в будинку АДРЕСА_7 на підставі ордеру №198 від 21.04.1998 року.

Відповідно до відмітки у заяві ОСОБА_1 про реєстрацію місця проживання, йому відмовлено у реєстрації з посиланням на відсутність необхідних документів або інформації, а саме: ордер від 21.04.1998 недійсний, термін його дії місяць (а.с. 14 зворот).

Згідно з актом про постійне проживання від 06.12.2018 року, складеним мешканцями квартири АДРЕСА_10 , ОСОБА_1 дійсно проживає у АДРЕСА_6 з 03.11.2004 року по теперішній час, а його дружина ОСОБА_3 - з 01.05.2015 по теперішній час (а.с. 13).

Відповідно до довідки КК «Центр комунального сервісу» №2/102 від 22.12.2018 ОСОБА_1 , який проживає по АДРЕСА_11 , боргу по утриманню будинку та прибудинкової території станом на 01.12.2018 року не має (а.с. 12).

Згідно з відмітками у паспорті громадянина України НОМЕР_1 , позивач ОСОБА_1 з 27.07.2011 року мав зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 та знятий з реєстрації 15.06.2016 року, а з 17.11.2016 року знову зареєстрований за вищевказаною адресою (а.с. 8-9).

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

За змістом ст. 52 ЖК УРСР жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

Частиною 1 статті 58 ЖК УРСР передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до частин першої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016 визначено, що для реєстрації місця проживання особа подає, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1. ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, матеріали справи не містять та позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження викладених обставин - наявності ордеру на жиле приміщення - кімнати №5 у квартирі АДРЕСА_10 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , та пред`явлення його у встановленому законом порядку. Посилання позивача на наявність у нього ордерів за 1998 рік та за 2004 рік на поселення до гуртожитку, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказані ордери видані на поселення до гуртожитку, на одне ліжко-місце, тоді як відповідно до розпорядження КМДА № 1915 від 20.10.2014 року будинок АДРЕСА_7 був позбавлений статусу гуртожитку та визнаний житловим будинком для малосімейних.

Проте ордер на вселення в жиле приміщення жилого будинку адміністрацією та профспілковим комітетом АТ ХК «Київміськбуд» на ім`я ОСОБА_1 не видавався та спільне рішення про надання жилого приміщення не приймалось. ОСОБА_1 на обліку, як особа, яка потребує поліпшення житлових умов, не перебував, та має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 .

Встановивши викладені обставини та що позивач ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 з 27.07.2011 року по 15.06.2016 року та з 17.11.2016 року і на даний час, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що саме через зміну власника гуртожитку позивач пропустив 30-дений термін, наданий для реєстрації місця проживання, висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог не спростовують, оскільки ордер на поселення до гуртожитку був виданий позивачу 03.11.2004 року та був чинним протягом 30 днів, проте з 2011 року по даний період часу позивач має зареєстроване місце проживання у с. Васьковичі Житомирської області, та при зверненні до відповідача 12.07.2018 року з заявою про реєстрацію місця проживання у кімнаті АДРЕСА_6 позивачем не було надано документів, що підтверджують його право на проживання у цьому житлі, що передбачені п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що Оболонську районну у м. Києві державну адміністрацію було зобов`язано затвердити спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету АТХК «Київміськбуд» про надання житлових приміщень мешканцям будинків, які в них постійно проживають, зареєстровані, перебувають на черзі квартирного обліку та видати ордери у встановленому порядку до 2005 року, колегія суддів відхиляє враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ордер №944 від 03.11.2004 року на поселення ОСОБА_1 в гуртожиток було видано на основі спільного рішення керівництва (адміністрації) профспілкового комітету ВАТ «ДБК-4» від 03.11.2004 року, та надано позивачу право на зайняття 1-го ліжко-місця в гуртожитку по АДРЕСА_7 .

Враховуючи, що вирішення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити реєстрацію місця проживання позивача залежить від наявності у позивача документів, визначених п. 18 Правил реєстрації місця проживання, що підтверджують його право користування жилим приміщенням, до якого він має намір зареєструватись, проте право на зайняття кімнати №5 у квартирі АДРЕСА_10 позивачем не підтверджене, а тому доводи апеляційної скарги у викладеній частині виходять за межі предмету доказування у даній справі та не заслуговують на увагу суду.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та спростовуються встановленими судом обставинами, додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.