Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2021 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В. , за участю секретаря судового засідання Савченко А.О., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом в цілому,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона та її чоловік, ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.10.1997, стали співвласниками 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві спільної сумісної власності. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік, ОСОБА_2 , помер. За життя ОСОБА_2 склав заповіт, яким усе майно заповів позивачці. Вона є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка. Звернувшись у встановлений законом строк до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частки будинку АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав зазначення у правовстановлюючому документі на житловий будинок, помилково зазначено квартиру. Через те, що нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право власності на спадщину вона не може реалізувати своє право на прийняття спадщини після смерті чоловіка за заповітом. На підставі викладеного, просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за позивачкою право власності на 1/2 частини житлового будинку в цілому, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається з наступного: 1/2 частини житлового будинку літ. А-1, а саме: коридору 2-2, кухні 2-3, житлових кімнат 2-7 та 2-8, житловою площею 14,4 кв м, туалету 2-5, комор 2-6 та 2-9, санвузла 2-10, сходів ІІ, світлиці літ. А/с, погребу А/п, веранди літ.а-1, загальною площею 36,3 кв м, гаражу літ. Г-1, 1/2 частини сараю літ.Б-1, 1/2 частини огорожі №1, вимощення І.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 , яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі спільної сумісної власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло ВАТ «Азов» від 07 жовтня 1997 року, виданого на підставі розпорядження (наказу) від 07.10.1997 року за №192.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 04 листопада 2019 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №1586.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_2 склав заповіт від 20.01.2012 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Ашла О.К., зареєстрований в реєстрі за № 2-79, яким заповідав все своє майно ОСОБА_1 .

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого МКП «Маріупольське БТІ» 10.06.2020 року на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , житловий будинок АДРЕСА_2 , складається з житлового будинку літ. А-1, житлової прибудови літ. А1-1, погребів літ. А/п, А1/п, світлиць літ. А/с, А1/с, ганків літ. а1, а2, веранди літ. а-1, сараю літ. Б-1, гаражів літ. В-1, Г-1, огорожі №1, вимощення І,ІІ.

Згідно відповіді Комунального комерційного підприємства «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» від 10.06.2020 року 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_2 складається з: 1/4 частини житлового будинку літ. А-1, а саме: 1/2 ч. коридору 2-2, 1/2 ч. кухні 2-3, 1/2ч. житлових кімнат 2-7, 2-8, житловою площею 14,4 кв м, 1/2 ч. туалету 2-5, 1/2 ч. комор 2-6, 2-9, 1/2 ч. санвузла 2-10, 1/2 ч. сходів ІІ, 1/2 ч. світлиці літ.А/с, 1/2 ч. погребу А/п, 1/2 ч. веранди літ. а-1, загальною площею 36,3 кв м, 1/2 ч. гаражу літ. Г-1, 1/4 ч. сараю літ. Б-1, 1/4 ч. огорожі №1, 1/2 ч. вимощення І.

ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття нею спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_2 , однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.07.2020 року, позивачу відмовлено у видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , оскільки маються розбіжності в написанні домоволодіння, тому неможливо встановити вид об`єкту цивільних прав.

Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Згідно пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Згідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 Про судову практику у справах про спадкування», за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Розглядаючи спори, пов`язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

В пункті 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що розглядаючи спори, пов`язані із спадкуванням частки майна, що у спільній сумісній власності, судам слід звертати увагу на те, що згідно із ст. 368 ЦК спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що оскільки за домовленістю сторін частки померлого ОСОБА_2 та позивача у праві спільної власності не встановлені, то вони володіють 1/2 частиною будинку АДРЕСА_2 , на праві спільної сумісної власності, частки яких у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто по 1/4 у кожного.

Враховуючи, думку представника відповідача, яка визнала позовні вимоги, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно, а саме на 1/4 частину будинку АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 .

Крім того, з урахуванням 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_1 , а також 1/4 частини, яку остання успадкувала після смерті чоловіка, позивачка набула право власності саме на 1/2 частину вказаного житлового будинку.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивачки.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 133, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 1216, 1217, 1218, 1222, 1299, ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом в цілому задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_1 , право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 в цілому, яка складається з наступного: 1/2 частини житлового будинку літ. А-1, а саме: коридору 2-2, кухні 2-3, житлових кімнат 2-7 та 2-8, житловою площею 14,4 кв м, туалету 2-5, комор 2-6 та 2-9, санвузла 2-10, сходів ІІ, світлиці літ. А/с, погребу А/п, веранди літ.а-1, загальною площею 36,3 кв м, гаражу літ. Г-1, 1/2 частини сараю літ.Б-1, 1/2 частини огорожі №1, вимощення І.

На рішення може бути подана апеляція безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н. В. Литвиненко