КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний №357/5100/2020 Головуючий в 1 інстанції - Цукуров В.П.
апеляційне провадження №22-ц/824/3796/2021 Доповідач - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича, Державного підприємства «Сетам», тертя особа: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання недійсними та скасування електронних торгів, протоколу електронних торгів та акту проведення електронних торгів,

встановив:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М., ДП «Сетам» про визнання недійсними та скасування електронних торгів, протоколу електронних торгів та акту проведення електронних торгів, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 квітня 2020 року йому стало відомо, що він є стороною виконавчого провадження №59035885 та його квартира, в якій він проживає останні три роки по теперішній час зі своїм малолітнім сином, передана на реалізацію на електронний торговий майданчик.

Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименко М.М. не було надіслано йому за адресою його фактичного проживання та за адресою, зазначеною у виконавчому провадженні, жодної постанови в тому числі постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт майна, результати визначення чи оцінки майна.

24 квітня 2020 року ДП «Сетам» виставило на прилюдні торги квартиру Позивача.

14 травня 2020 року ДП «Сетам» реалізувало вказану квартиру на електронних торгах, згідно з протоколу електронних торгів №480031 від 15 травня 2020 року по лоту №418729.

Переможцем торгів визнано ОСОБА_2 , який придбав квартиру за 478667 грн.

Позивач вважає, що був незаконно позбавлений права власності на належну йому квартиру, оскільки в момент її реалізації діяв ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому реалізація відбулась з порушенням встановленого мораторію і укладені за результатами торгів угоди (Протокол, Акт) не відповідають вимогам закону.

У зв`язку з цим квартира не могла бути примусово відчужена.

Просив визнати електронні торги за лотом №418729 з реалізації квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68,2 кв.м., які були оформлені протоколом №480031 про проведення електронних торгів недійсними.

Скасувати протокол електронних торгів №480031 від 14 травня 2020 року, виданий ДП «Сетам» за результатами цих торгів.

Скасувати акт приватного виконавця Трофименка М.М. про реалізацію на електронних торгах нерухомого майна.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М. перебуває виконавче провадження ВП №59035885 від 06 травня 2019 року з виконання судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, виданого на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2011 року (справа №2-1702) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АБ «Укргазбанк» заборгованості по кредитному договору №54-Ф/08-38 від 01 вересня 2008 року у розмірі 5270,33 доларів США, 29451,57 грн. та 1100,48 грн. судового збору.

Предметом застави за кредитним договором №54-Ф/08-38 від 01 вересня 2008 року є транспортний засіб - автомобіль марки ГАЗ.

01 квітня 2020 року позивачу стало відомо, що він є стороною виконавчого провадження №59035885, та його майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 , в якій позивач проживає останні 3 роки з дружиною малолітнім сином буде передано на реалізацію на електронний торговий майданчик.

24 квітня 2020 року о 10:59 ДП «Сетам» виставив на прилюдні торги його квартиру.

14 травня 2020 року ДП «Сетам» реалізувало квартиру позивача на електронних торгах згідно протоколу електронних торгів №480031 від 14 травня 2020 року по лоту №418729, переможцем торгів визнано ОСОБА_2 , який придбав квартиру за 478667 грн.

Вважає, що його незаконно було позбавлено права власності на належну йому квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а його малолітнього сина позбавлено прав та охоронюваних законом інтересів дітей.

Просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На апеляційну скаргу Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Трофименко М.М. подав відзив, який обґрунтовував тим, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М. знаходиться виконавче провадження №59035885 про примусове виконання виконавчого листа №2-1702/2011 виданого 12 грудня 2011 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АБ «Укргазбанк» заборгованості по кредитному договору від 01 вересня 2008 року 54-Ф/08-38 в розмірі 5270,33 доларів США, 35554,70 грн.

07 травня 2019 року, на наступний день з дня відкриття виконавчого провадження №59035885, постанову про відкриття виконавчого провадження було направлено боржнику рекомендованим поштовим відправленням.

07 листопада 2019 року, в межах виконавчого провадження №59035885, приватним виконавцем Трофименком М.М. було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою було описано та арештовано трикімнатну квартиру, загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

22 січня 2020 року приватним виконавцем Трофименком М.М. було винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, якою призначено ТОВ «Євроексперт Груп» для участі у виконавчому провадженні.

03 березня 2020 року ТОВ «Євроексперт Груп» було складено Звіт про оцінку вищезазначеної квартири.

Для задоволення вимог стягувача, 12 березня 2020 року, приватним виконавцем Трофименком М.М. було сформовано заявку на реалізацію арештованого майна до ДП «СЕТАМ» на примусову реалізацію майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

14 травня 2020 року ДТ «СЕТАМ» було реалізовано майно ОСОБА_1 , а саме вищевказану квартиру, на електронних торгах згідно протоколу проведення електронних торгів №480031 від 14 травня 2020 року по лоту №418729, переможцем якого визнано ОСОБА_2 .

Зазначає, що апелянтом не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх порушених прав чи інтересів.

Так, позивач повинен довести належними та допустимими доказами, що відбулося порушення вимог Порядку при проведенні електронних торгів; ці порушення вплинули на результати торгів; законні інтереси позивача порушені.

Жодного порушення правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результат торгів, а також порушення законних прав позивача такими порушеннями у позовній заяві та апеляційній скарзі не доведено.

Отже, організатор електронних торгів та приватний виконавець здійснили всі необхідні дії, в межах чинного законодавства.

Просив, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2020 року залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 листопада 2011 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №2-1702 було задоволено позовні вимоги ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» та стягнуто на його користь з ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору від 01 вересня 2008 року №54-Ф/08-38 в розмірі 5270,33 долари США, 29 451,57 грн. та 1100,48 грн. судових витрат.

25 червня 2012 року ухвалою Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2011 року було визнано неподаною та повернуто апелянту.

06 травня 2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименком М.М. відкрито виконавче провадження ВП №59035885 на підставі виконавчого листа №2-1702/2011 від 12 грудня 2011 року виданого на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

З копії списку відправлень №1 від 07 травня 2019 року вбачається, що постанову для виконання та для відома від 07 листопада 2019 року, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1702/2011 від 12 грудня 2011 року, що видав Білоцерківський міськрайонний суд, приватний виконавець Трофименко М.М. направив на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 про, що свідчить рекомендоване потове відправлення №736.

07 листопада 2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М. у ВП №59035885 описано та накладено арешт на квартиру ОСОБА_1 загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відповіді №1702/1, наданої управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 12 грудня 2019 року на запит приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М., станом на 26 листопада 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованих осіб не значиться.

Згідно з довідки про реєстрацію місця проживання особи №15.2-03/1663 виданої управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 01 квітня 2020 року, син ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 01 квітня 2020 року.

З витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що крім спірної квартири, ОСОБА_1 є власником ще 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

22 січня 2020 року постановою про призначення суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименком М.М. на підставі виконавчого листа №2-1702/2011 від 12 грудня 2011 року, виданого на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, призначено суб`єкта оціночної діяльності господарювання - ТОВ «Євроексперт Груп».

Згідно з протоколом електронних торгів №480031 від 14 травня 2020 року по лоту №418729, переможцем торгів визнано ОСОБА_2 , який придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за 454733,65 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що про відкриття виконавчого провадження позивач був повідомлений належним чином, порушень, які би вплинули на результати торгів не виявлено, спірна квартира не є предметом іпотеки, а також, Позивач, як позичальник має у власності інше нерухоме житлове майно.

З рішенням суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки воно ґрунтується на матеріалах справи, а також узгоджується з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням вказаної норми, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи держаної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюється ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з положеннями ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до п. 6 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право зокрема накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», примусова реалізація арештованого майна є одним із етапів звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до ч. 5 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено обороноздатного майна та майна, зазначеного у ч. 8 ст. 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Таким чином, процедура звернення стягнення на майно боржника врегульована ЗУ «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2831/5.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, ОСОБА_1 звертаючись до суду з вказаним позовом повинен був довести, що відбулося порушення вимог вищезазначеного Порядку при проведенні електронних торгів; ці порушення вплинули на результати торгів; законні інтереси позивача порушені.

З позовної заяви та доданих документів вбачається, що ОСОБА_1 жодним чином не довів незаконність проведення електронних торгів.

Так, у своїй позовні заяві ОСОБА_1 посилається на те, що у спірній квартирі зареєстрований його малолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому, для реалізації квартири необхідно отримати дозвіл органу опіки та піклування.

Однак, колегія суддів виходить з того, що органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», а також ст.ст. 17, 18 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України, дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків.

З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Згідно з положеннями частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Правочин, що вчинений батьками усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української PCP закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української PCP передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української PCP до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири (будинку), ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

У зв`язку з наведеним, необхідно виходити з того, чи мала дитина право власності на нерухоме майно чи право користування нерухомим майном на момент його передачі на реалізацію.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, яку ОСОБА_1 додав до позовної заяви, малолітній син позивача був зареєстрований у спірній квартирі 01 квітня 2020 року, тоді як інформаційне повідомлення про електронні торги було опубліковано 13 березня 2020 року.

Тобто, малолітню дитину було зареєстровано у спірній квартирі вже після передачі її виконавцем на реалізацію, а відтак попередній дозвіл органів опіки та піклування на реалізацію квартири не потрібен.

Окрім цього, ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги про визнання електронних торгів недійсними, тим, що спірна квартира не могла бути примусово відчужена на підставі ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно зі ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умовами, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, не може бути примусово стягненим (відчуженим без згоди власника).

Проте, спірна квартира не є предметом іпотеки. Крім цього, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, крім спірної квартири, ОСОБА_1 є власником ще Ѕ частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , а також будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Відтак, оскільки дія мораторію поширюється виключно на майно, яке є предметом іпотеки та використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, спірна квартира не підпадає під дію зазначено вище закону.

Отже, дії приватного виконавця, щодо передачі на реалізацію спірної квартири є цілком законними.

Більш того, колегія суддів звертає увагу, що у квітні 2020 року ОСОБА_1 звертався до Міністерства юстиції України зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М.

29 квітня 2020 року Міністерством юстиції України Центрально-Західним Міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Управлінням забезпечення примусового виконання рішення у Вінницькій області було складено довідку за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М.

Відповідно до зазначеної довідки, за результатами невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М., яка проводилась на підставі скарги ОСОБА_1 , дії приватного виконавця щодо здійснення виконавчого провадження №59035885 визнано такими, що вчинені з дотриманням вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 не надав доказів того, що вказана довідка була скасована чи визнана недійсною.

Згідно з вимогами ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст.79 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2020 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 12 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана