Номер провадження 2/754/970/21
Справа №754/9838/20
РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Таран Н.Г.

секретаря судового засідання - Куценко Ю.В.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Деснянський районний відділ Державної виконавчого служби у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, про зняття арешту,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року позивач звернулась до суду із позовом про зняття арешту та поросила зняти арешт з нерухомого майна, а саме: Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , який зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 28.03.2005 року, реєстраційний номер обтяження 1813530, реєстратор П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора; 26.10.2005 року, реєстраційний номер обтяження 2533676, реєстратор П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником Ѕ частини вищевказаної квартири. 28.03.2005 року та 26.10.2005 року П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою зареєстровано арешт на Ѕ частину вищевказаної квартири, реєстраційні номери обтяжень: 1813530, 2533676. Підставами обтяжень є постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.03.2005 року та 24.10.2005 року, видані ВДВС Деснянського району м. Києва, правонаступником якого є Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Позивач зверталась із заявами до третіх осіб, про зняття арешту з квартири, оскільки нею, як боржником було сплачено борг за виконавчим листом в розмірі 35000,00 грн., однак у вказаній вимозі їй було відмовлено.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.11.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач у судове засідання не з`явилася, але направила до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу у її відсутність.

Відповідач також в судове засідання не з`явився, при цьому до суду направив заяву, відповідно до змісту якої вбачається, що він просить суд розглянути справу у його відсутність.

Треті особи: Деснянський районний відділ Державної виконавчого служби у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, своїх представників в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та усі докази у їх сукупності, вважає, що позовна заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою на виконання постанови ае 687436, від 25.03.2005 року відділу Державної виконавчої служби Деснянського району м. Києва 28.03.2005 року накладено арешт на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить боржнику ОСОБА_3 .

Крім того, П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою на виконання ухвали б/н від 09.06.2005 року, Деснянського районного суду м. Києва, яка винесена в межах цивільної справи №2-5315/05, 13.06.2005 року накладено арешт на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить боржнику ОСОБА_3 .

Також П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою на виконання постанови ае 687295, від 24.10.2005 року відділу Державної виконавчої служби Деснянського району м. Києва 26.10.2005 року накладено арешт на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить боржнику ОСОБА_3 .

Деснянський районний відділ Державної виконавчого служби у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом від 05.03.2020 року повідомив позивача про те, що при перевірці АСВП встановлено, що відкриті виконавчі провадження, за якими боржником є ОСОБА_1 , станом на 05.03.2020 року у Відділі на виконанні не перебувають.

Постановою державного виконавця Державної виконавчої служби Деснянського району м. Києва Філіповської Г.М. АА 818600 від 24.10.2005 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 , а саме: Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Постановою державного виконавця Державної виконавчої служби Деснянського району м. Києва Філіповської Г.М. АА 818588 від 25.03.2005 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 , а саме: Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, в Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об`єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна, державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав.

Згідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді справ судам належить звертати увагу на те, чи додержані відповідною службовою особою вимоги закону про опис та арешт майна.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та частини другої статті 114 ЦПК України позови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до ч. 1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» уразі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Звертаючись до суду із позовом, позивач ставить перед судом вимоги про зняття арешту із майна, що належить їй, оскільки накладення арешту на майно порушує її права, як власника, захист якого передбачено ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до 21 Конституції України усі люди є вільними і рівними у своїй гідності та правах. Права людини є невідчужуваними та непорушними.

Порушене, невизнане або оспорюване право підлягає захисту в суді.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншим изасобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що виконавче провадження, в рамках якого державним виконавцем було винесено постанови АА 818600 від 24.10.2005 року та АА 818588 від 25.03.2005 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження завершено, як і відсутні докази порушення саме відповідачем прав або інтересів позивача. Звертаючись до суду, позивачем не доведено факту протиправної поведінки відповідача, не вказано, якими діями відповідача порушені права позивача, та не доведено це у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог не підтверджені належними доказами, а тому позов є необґрунтований та недоведений, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 13, 76-81, 81, 259, 261, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Деснянський районний відділ Державної виконавчого служби у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, про зняття арешту - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.Г. Таран