КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №761/26939/21 Головуючий у 1 інстанції: Макаренко І.О.

Провадження №22-ц/824/13401/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

23 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Рубан С.М., Сушко Л.П.,

за участю секретаря Спенея О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Лазарєвої Ольги Володимирівни представника ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про забезпечення позову до подачі позову до суду,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року адвокат Лазарєва О.В. представник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

- житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :88:047:0011, та належать на праві власності ОСОБА_3 ,

- 1/5 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 ,

із забороною відчуження об`єктів нерухомості та внесення відомостей про накладення арешту у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

У мотивування вимог посилалася на те, що 12 травня 2021 року між ОСОБА_1 , яка діяла на підставідовіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 11 жовтня 2017 року, від імені ОСОБА_4 (покупець) та ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності від імені громадянина Великобританії ОСОБА_3 (продавець), було укладено Попередній договір щодо придбання будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :88:047:0011.

Ціна продажу відповідно до Договору становить 6 502 450 грн.

Відповідно до п. 2 Договору сторони домовились у строк до 01 липня 2021 року укласти Основний договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований.

Згідно п. 5 Попереднього договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 забезпечувальний платіж (завдаток) в сумі 276 700 грн, що відповідно до курсу НБУ на дату підписання Попереднього становило 10 000 доларів США.

Починаючи з кінця травня 2021 року ОСОБА_2 почала цікавитися тим, коли буде заявник готова укласти Основний договір купівлі-продажу та здійснити розрахунки відповідно до Попереднього договору купівлі-продажу.

Однак, не дивлячись на укладений Попередній договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, продавці продовжували продавати будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, що підтверджується інформацією на Інтернет ресурсах декількох агентств нерухомості, таких як Dom Ria.com, blagovist.ua, Park Lane, 100realty.ua та інших.

Напередодні укладення Основного договору відповідачі повідомили заявника про те, що вважають Попередній договір припиненим, та не з`явилися до нотаріуса для оформлення Основного договору купівлі-продажу у встановлену дату.

Дії ОСОБА_2 та пана ОСОБА_3 свідчать про їх навмисне ухилення від укладання Основного договору та свідоме невиконання ними положень Попереднього договору.

Пан ОСОБА_3 є громадянином Великої Британії, постійно знаходиться та проживає за кордоном, ОСОБА_2 не має належного заробітку, з якого вона зможе здійснити повернення коштів, отриманих від заявника в якості забезпечувального платежу (завдатку) на підставі Попереднього договору.

Оскільки житловий будинокта земельна ділянка, на якій він розташований, весь час з моменту укладення Попереднього договору і до сьогодні виставлений на продаж, він в будь-який час може бути проданий, а тому відсутність у іноземного громадянина будь-якого майна на території України утруднить або зробить фактично неможливим виконання рішення суду про повернення грошових коштів, у випадку постановлення рішення на користь заявника.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про забезпечення позову до подачі позову до суду відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, адвокат Лазарєва О.В. представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог вказувала, що суд першої інстанції, не викликавши в судове засідання сторін для отримання додаткових пояснень та/або доказів для встановлення наявності припущення існування загрози утруднення або неможливості виконання рішення суду по суті спору, виніс ухвалу на основі неповного встановлення обставин справи, що свідчить про позбавлення права заявника на справедливе судове рішення.

Зазначала, що поза увагою суду першої інстанції доводи заявника, що власником нерухомого майна за Попереднім договором є громадянин Великої Британії ОСОБА_3 .

Звертала увагу й на те, що суд першої інстанції не врахував той факт, що накладення арешту на майно та встановлення заборони на його відчуження жодним чином не порушить законні інтереси ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 , оскільки заходи забезпечення позову носять виключно тимчасовий характер.

Адвокат Бірюк М.М. представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін. Вказував, що згідно Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20 травня 2021 року сторонами правочину є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є їхніми представниками та не можуть набувати прав та обов`язків сторони правочину. Жодних прав та інтересів ОСОБА_1 не було порушено, а тому обмеження будь-яких конституційних прав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 шляхом накладення арешту є незаконним.

У судовому засіданні адвокат Бірюк М.М. та Фрунза Ю.Й. заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

ОСОБА_1 та її адвокат Лазарєва О.В. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини не явки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката Петрової О.Є., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що заявником не було надано доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливо рішення суду.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1)накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8)зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4 Постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.»

Звертаючи до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 посилалася на те, що 12 травня 2021 року між ОСОБА_1 , яка діяла на підставідовіреності від імені ОСОБА_4 (покупець), та ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 (продавець), було укладено Попередній договір щодо придбання будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, напередодні укладення Основного договору відповідачі повідомили заявника про те, що вважають Попередній договір припиненим, та не з`явилися до нотаріуса для оформлення Основного договору купівлі-продажу у встановлену дату. Дії ОСОБА_2 та пана ОСОБА_3 свідчать про їх навмисне ухилення від укладання Основного договору та свідоме невиконання ними положень Попереднього договору.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У заяві про забезпечення позову не зазначено, які права саме ОСОБА_1 було порушено Попереднім договором від 12 травня 2021 року, за захистом яких вона має намір звернутися до суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не є стороною Попереднього договору від 12 травня 2021 року. Даний договір укладено між ОСОБА_3 , від імені якого по довіреності діяла ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , від імені якої по довіреності діяла ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку щодо відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову, проте помилилися щодо мотивів такої відмови, оскаржена ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року підлягає зміні з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Лазарєвої Ольги Володимирівни представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2021 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді С.М. Рубан

Л.П. Сушко