Справа № 372/467/21
Провадження 2-з-17/21
ухвала

12 лютого 2021 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Проць Т.В.

за участю секретаря Сокол О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 то Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова Михайла Олександровича, Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся через свого представника до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_1 та зоборонити ОСОБА_3 та уповноваженим ним особам здійснювати дії щодо примусового входження в дану квартиру, а також здійснювати дії, спрямовані на проведення державної реєстрації місця проживання/перебування будь-яких осіб у вищезазначеній квартирі.

В обґрунтування заяви вказав, що на примусовому виконанні у приватного виконавця знаходиться зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором. Цим же приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_4 квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Позивачу 05.02.2021 року стало відомо, що вищезазначена квартира виставлена на електронні торги та реалізована на цих торгах. Переможцем торгів визнано ОСОБА_3 . Вважаючи, що електронні торги відбулись незаконно та вважаючи, що дії приватного виконавця щодо виставлення нерухомого майна на реалізацію є незаконними, оскільки право власності на Ѕ частину вказаного нерухомого майна належить позивачу, який в свою чергу не є боржником за жодним виконавчим документом перед ТОВ «Вердикт Капітал», позивач звернувся до суду із позовом у даній справі. На думку заявника вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, в тому числі шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, викликані необхідністю нівелювання реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду та своєчасне невжиття цих заходів може стати перешкодою для належного та повного захисту і відновлення порушених прав, у зв`язку з тим, що вказане майно може бути безперешкодно відчужено на користь третіх осіб. Вжиття заходів забезпечення позову у даній справі шляхом накладення заборони на примусове входження в нерухоме майно потрібне за для уникнення реальної загрози примусового входження в житловий об`єкт, який є єдиним житлом позивача та його родини.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Таким чином, заява про забезпечення позову розглядається без участі сторін по справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову застосовується, якщо їх невжиття може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч.1 ст.151 ЦПК України.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Зокрема, згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно.

За даною нормою закону однією з причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Співмірність при цьому передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові №752/6255/18 від 21 листопада 2018 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову мають бути надані докази необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно квартира за адресою АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_4 з якою позивач перебуває у шлюбі.

З наданого представником позивача протоколу №524461 вбачається, що 03.02.2021 року проведено електронні торги з продажу вказаного нерухомого майна, визначено переможця торгів

З точки зору закону заходи забезпечення позову визначаються виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини конкретної справи.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25 травня 2016 року забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Ухвала суду щодо накладення арешту на майно за своєю суттю є обмеженням, встановленим для відповідачів, вільно розпоряджатися нерухомим майном.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд приходить до висновку про обгрунтованість, а відповідно і необхідність задоволення заяви в частині накладення арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-154 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині заяву залишити без задоволення.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , адреса місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-Б.

Боржник: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков Михайло Олександрович, адреса: 07300, Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Шолуденка, 19.

Боржник: Державне підприємство «СЕТАМ», , адреса: 01001, м. Київ, вул. Стрілецька, буд. 4-6.

Боржник: ОСОБА_3 , дата народження суду не відомо, РНОКПП суду не відомо, адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Копію ухвали направити сторонам для відому.

Ухвалу в частині забезпечення позову направити на виконання Обухівському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвала в частині забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвалу може бути пред`явлено до виконання протягом трьох років.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя: Т.В. Проць