Номер провадження 2/754/574/21
Справа №754/1999/20
РІШЕННЯ
Іменем України

04 лютого 2021 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання: Куценко Ю.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Пожар В.М.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу з питань реєстрації місця проживання Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про реєстрацію за місцем проживання,

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивував тим, що 09.01.2020 року подав заяву до Відділу з питань реєстрації місця проживання Деснянської РДА про реєстрацію за місцем проживання, однак йому було відмовлено, в зв`язку з відсутністю згоди зареєстрованих осіб з посиланням на ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». В квартирі, в якій мешкає позивач окрім його дружини, дітей, зареєстрований її брат та дочки брата дружини, одна вже повнолітня. Де вони зараз знаходяться позивачу не відомо. В липні 2013 року позивач потрапив в Київську клінічну лікарню швидкої медичної допомоги та з 2013 року став інвалідом ІІ групи. 27.11.2019 року йому продовжено групу інвалідності та він є пенсіонером по інвалідності. В зв`язку з тим, що позивач може відвідувати лікарів та знаходитись під постійним спостереженням тільки за місцем реєстрації, а не за місцем проживання, потребує догляду з боку родини, весь час мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , виникло питання про реєстрацію за місцем проживання.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

02.04.2020 року до Деснянського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив, де остання вказувала на те, що при подачі заяви про реєстрацію за місцем проживання позивачем всупереч вимогам Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 не було надано документу, який підтверджує право позивача на проживання у вищевказаній квартирі та інформації щодо згоди інших осіб, місце проживання яких зареєстровано в даній квартирі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав, викладених в ньому.

Представник відповідача: ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у його задоволенні. Підтримала відзив на позов.

Свідки: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні показали, що позивач проживає в квартирі АДРЕСА_2 з 2002 року.
Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України).

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, яка сформована 04.01.2019 року Деснянським районним відділом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до копій виписок з історії хвороби позивача вбачається, що він проходе лікування в неврологічному відділенні КМКЛ №3.

Згідно пенсійного посвідчення ОСОБА_1 вбачається, що останньому призначено пенсію по інвалідності, ІІ група, загальне захворювання.

09.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте, цього ж дня в задоволенні заяви було відмовлено на підставі ст. 6Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - відсутня згода зареєстрованих.

Згідно зі ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):

письмову заяву;

документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;

квитанцію про сплату адміністративного збору;

документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.

Відповідно до ст. 10 вказаного Закону Правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 3-4 Правил передбачено, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання.

Пунктом 8 Правил передбачено, що документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги».

Відповідно до пункту 18 Правил для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують:

право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників);
право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах);

проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

У разі подання заяви представником особи, крім зазначених документів, додатково подаються:

документ, що посвідчує особу представника;

документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли заява подається законними представниками малолітньої дитини - батьками (усиновлювачами).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

У разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань для реєстрації місця проживання особи додатково подається письмова згода відповідного іпотекодержателя або довірчого власника.

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

В пункті 11 Правил вказано про те, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо:

особа не подала необхідних документів або інформації;

у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними;

звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Як вбачається з заяви позивача від 09.01.2020 року про реєстрацію місця проживання, підставою для реєстрації місця проживання в квартирі АДРЕСА_2 вказано Ордер 11623 серія Б від 03.10.1985 року.
Ордер - це правовстановлюючий документ індивідуальної дії, та відповідно до статті 58 Житлового кодексу Української PCP є єдиною підставою вселення в надане жиле приміщення.
Згідно з копією поквартирної картки наймачем квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_6 .
Отже, поданий Позивачем Ордер 11623 серія Б від 03.10.1985 року не є документом, який підтверджує право позивача на проживання в вищевказаній
В даному випадку для вирішення питання щодо реєстрації місця проживання позивача за його заявою підлягають виконанню вимоги підпункту 4 пункту 18 Правил, в частині отримання згоди наймача квартири та членів його сім`ї.
Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 станом на 20.01.2020 року зареєстровано 7 (сім) осіб.
Згідно з пунктом 2 заяви від 09.01.2020 року згоду на реєстрацію місця проживання позивача в вищевказаній квартирі отримано лише від ОСОБА_7 .
Інформація, щодо згоди інших осіб, місце проживання яких зареєстровано квартирі, відсутня.
Таким чином, позивачем не виконані умови абзацу 7 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та підпункту 4 пункту 18 Правил, зокрема не надано згоди усіх осіб зареєстрованих в квартирі на реєстрацію позивача.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем не порушено законодавство, що регулює порядок реєстрації місця проживання, що дає підстави залишити без задоволення заявлені позовні вимоги.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до відділу з питань реєстрації місця проживання Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про реєстрацію за місцем проживання залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено 11.02.2021 року.

Суддя: Н.Г. Таран