№ 336/5397/20
провадження № 2/336/528/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Павловцева В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 18.09.2020 р. звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що з вересня 2015 р. по жовтень 2016 р. вона та відповідач мали стосунки, проживали разом однією сім`єю. Від цих стосунків у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 . Донька була зареєстрована в органах ДРАЦС на підставі ч.1 ст.135 СК України. Відповідач є батьком дитини, але припинив надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, що і стало підставою для зверення до суду з даним позовом.

Посилаючись на ст.ст.180-182, 191 СК України, позивач просить визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 ; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання цього позову і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою від 19.10.2020 р. було відкрито провадження у справі і призначено підготовче судове засідання на 10.12.2020 р.

10.12.2020 р. підготовче судове засідання відкладено на 22.01.2021 р. через зайнятість судді в іншому провадженні.

22.01.2021 р. підготовче судове засідання відкладено на 15.02.2021 р. у зв`язку з відпусткою судді .

15.02.2021 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 16.04.2021 р.

16.04.2021 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 08.06.2021 р. на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України для виклику свідків.

08.06.2021 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 30.08.2021 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті.

30.08.2021 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 21.10.2021 р. за клопотанням представника позивача на підставі ч.1 ст.240, п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України.

21.10.2021 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 26.11.2021 р. за клопотанням представника позивача на підставі ч.1 ст.240, п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач до суду не з`явився, про розгляд даної справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав.

Суд розглянув справу за відсутності відповідача на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З наданих позивачем письмових доказів, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 народила ОСОБА_3 , про що Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 27.01.2016 р. складено актовий запис № 103 (а.с.10).

В свідоцтві про народження ОСОБА_3 батьком зазначений ОСОБА_4 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України, відомості про батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було внесено на підставі ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Згідно ч.3 ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлено матір`ю.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані ,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутністьо бставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно достатті 77 ЦПК Українин належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимогстатті 78 ЦПК Українисуд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно достатті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК Українипередбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на покази свідків, переписку в мережі Вайбер та фотокартки, зазначивши в процесі розгляду справи, що призначення судово-генетичної експертизи вважає недоцільним через відсутність відповідача на території України.

Так, допитана судом свідок ОСОБА_5 в суді надала свідчення, що є тіткою ОСОБА_1 , позивач та відповідач мешкали разом до народження дитини, ОСОБА_2 забирав доньку з пологового будинку, і, після народження дитини, приблизно один рік сторони мешкали сім`єю разом з матір`ю ОСОБА_1 . Анкетні дані відповідача їй відомі з його слів та з пояснень позивача.

Свідок ОСОБА_6 в суді пояснила, що є подругою ОСОБА_1 . Сторони мешкали разом до народження доньки в квартирі, розташованій в будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 забирав ОСОБА_1 з пологового будинку, визнавав своє батьківство відносно ОСОБА_7 , піклувався про неї. Наразі свідкові відомо, що відповідач знаходиться за кордоном.

Аналізуючи покази свідків у сукупності з перепискою в мережі Вайбер, яка не містить прив`язки до особи ОСОБА_2 , суд дійшов висновку, що твердження позивача про батьківство відповідача відносно малолітньої дитини належними та допустими доказами не доведено, а покази свідків не є належним засобом доказування у даній справі.

Диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі шляхом заявлення клопотання про призначення у справі судово-генетичної експертизи, не скористалась.

Наведене вище є підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання батьківства ОСОБА_2 , і, як похідна від первісної вимоги, не підлягає задоволенню і вимога про стягнення аліментів на утримання дитини.

На підставі ст.141 ЦПК України, суд не стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору та судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання батьківства та стягнення аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Дмитрюк