АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року

м. Чернівці

Справа № 727/6702/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 9 грудня 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Одовічен Я.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Позивач просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання дублікату ключів від дверей квартири та забезпечити безперервний доступ до вказаної квартири.

Посилався на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Під час шлюбу ним була придбана квартира АДРЕСА_1

1 серпня 2018 року рішенням Шевченківського районного суду місті Чернівці шлюб між сторонами було розірвано.

Зазначав, що відповідачка разом зі своїм старшим сином від першого шлюбу чинили фізичне насильство та погрози стосовно нього.

Позивач декілька разів намагався потрапити до вказаної квартири, щоб забрати його особисті речі, які там залишились, проте не зміг цього зробити, оскільки відповідачка ОСОБА_2 неодноразово змінювала вхідні замки та перешкоджала йому у доступі.

Про деякі з зазначених випадків він повідомляв поліцію, проте будь-яких дієвих заходів працівниками поліції вжито не було.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 9 грудня 2020 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання дублікату ключів від дверей квартири та забезпечити безперервний доступ до неї.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка перешкоджає у користуванні позивачу належною йому власністю, а тому у відповідності до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

З боку позивача не було заявлено жодних свідків, які б могли підтвердити факт чинення позивачу перешкод у користуванні спірною квартирою саме відповідачкою.

Висновки поліції за результатами перевірки не є достатніми доказами на підтвердження факту чинення ОСОБА_2 позивачу таких перешкод та навіть у випадку їх чинення чи дані перешкоди чиняться правомірно чи не правомірно.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 березня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 10 березня 2009 року (а.с.4).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 1 серпня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.9-10).

У період шлюбу, 15 вересня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 71,60 кв.м. (а.с.5-8).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 4 травня 2020 року у справі №727/3526/19 вищевказану квартиру визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.62-66).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Суд, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyyv. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь - яких осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року у справі № 309/2477/16-ц.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідачки не чинити перешкод позивачу у користуванні власністю та надати позивачу дублікату ключів від дверей квартири та забезпечити безперервний доступ до неї.

Доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази факту чинення відповідачкою ОСОБА_2 перешкод позивачу у користуванні спірною квартирою не заслуговують на увагу.

Так, згідно частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Факт чинення відповідачкою ОСОБА_2 перешкод у користуванні квартирою підтверджується результатом розгляду матеріалів ЖЕО №1933 від 4 лютого 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 , 1981 року народження, повідомив, що прийшов до квартири, де він проживав із сином та колишньою дружиною, однак не зміг потрапити до квартири, оскільки були змінені замки (а.с.13).

Крім того, за зверненням ОСОБА_1 07.05.2019 року було складено висновок за результатами розгляду матеріалів ЖЕО №8674, з якого видно, що останній повторно не зміг потрапити до квартири АДРЕСА_2 (а.с.15).

На спростування зазначеного, відповідачкою в порушення вимог частини 1 статті 81 ЦПК України не надано доказів на спростування того, що висновки за результатами перевірок не підтверджують факт чинення нею позивачу перешкод у користуванні спірною квартирою.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 9 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 12 лютого 2021 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна