Справа №491/781/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року Ананьївський районний суд Одеської області

у складі головуючого у справі судді - Желяскова О.О.,

за участю:

-секретаря судового засідання - Гула О.Р.,

-представника заявника - Гусєвої О.Д.,

-представника заінтересованої особи - Шевцова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ананьїв Одеської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

Згідно заяви, заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Долинське Ананьївського району Одеської області, що, на його думку, підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.

Заявник зазначається, що в 1971 році він виїхав на територію Молдавської РСР, де навчався в ТПТУ №2 м.Кишинів, що, як зазначено в заяві, підтверджується випискою з погосподарської книги Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області за 1971-1972 роки, закінчив навчання в 1972 році, 1973 році переїхав на проживання в Російську Федерацію, де працював в різних сферах народного господарства, в тому числі, на рибозаводі, відділі внутрішніх справ, в вузлу зв`язку, в рибокооперації на Крайньої Півночі.

Проте, як зазначено в заяві, трудова книжка в заявника не зберіглася, залишився лише атестат про середню освіту, яку він отримав заочно в Хатангській середній школі робочої молоді Красноярського краю в 1981 році.

Також, заявник зазначає, що в 1983 році знов переїхав на проживання до м.Кишинів, де працював у виробничому об`єднанні «Кишинівтранс», звідки звільнився в червні місяці 1990 року, та повернувся до України та із зазначеного часу безперервно проживаю в АДРЕСА_1 , без реєстрації місця проживання в будинку родички заявника - ОСОБА_2 . Після смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі рішення суду від 15 квітня 2009 року будинок успадкував її син - племінник заявника ОСОБА_3 , який станом на червень 1990 року також проживав в будинку.

Як зазначено в заяві, цей факт підтверджується актом про встановлення факту проживав особи на території Долинської сільської ради від 13 лютого 2020 року, складеним депутатом Долинської сільської ради Бойченком Валентином Олексійови за участю свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , підписи яких в акті засвідчено секретарем Долинської сільської ради ОСОБА_6 та виданою 13 лютого 2020 року Долинською сільською радою на підставі акту довідкою про таке проживання.

Згідно заяви, на той час заявник користувався паспортом громадянина СРСР, який отримав 10 січня 1972 року в Ананьївському відділі внутрішніх справ, про що є відмітка в свідоцтві про народження. Цей документ знаходився в заявника до 1995 року коли його було втрачено під час поїздки до сестри заявника - ОСОБА_7 , яка проживає на ст.Усатове Біляївського району Одеської області.

Заявник вказує, що інформація щодо видачі на його ім`я в 1972 році паспорта в Ананьївському РС ГУДМС в Одеській області відсутня.

При цьому, як вказано в заяві, з приводу втрати цього документа заявник до компетентних органів тоді не звертався та до теперішнього часу не має документа, який підтверджує його особу та належність до громадянства України,

Згідно заяви, 23 лютого 2018 року із заявою про втрату паспорта заявник звернувся до Ананьївського районного сектора ГУ Державної міграційної служби в Одеській області. Внаслідок вивчення наданих заявником документів, свідчень свідків та інших відомостей, отриманих представниками міграційної служби 21 червня 2018 року було складено та затверджено висновок за результатами проведення процедури встановлення особи, відповідно до якого особу заявника встановлено, але не встановлено його належність до громадянства України через відсутність документального підтвердження реєстрації місця проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або на момент набрання чинності законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Також, заявник зазначає, що одночасно йому рекомендовано звернутись до суду з метою встановлення факту проживання на території України станом на одну із зазначених дат.

У зв`язку з викладеним заявник звернувся до суду з даною заявою та просить встановити факт того, що він постійно проживав на території України з червня 1990 року, у тому числі, станом на 24 серпня 1991 року, по теперішній час в с.Долинське Ананьївського району Одеської області.

Ухвалою суду від 25 вересня 2020 року у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду. Роз`яснено заінтересованій особі її право подати пояснення щодо заяви, порядок та строки реалізації зазначеного права.

Копію ухвали суду від 25 вересня 2020 року направлено на адресу заінтересованої особи з супровідним листом за вихідним №491/781/20/5600/2020 від 25 вересня 2020 року (а.с.36), а в подальшому повторно за вихідним №491/781/20/7289/2020 (а.с.45).

18 грудня 2020 року на адресу Ананьївського районного суду Одеської області надійшов лист представника заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 14 грудня 2020 року №5100.8-13695/5100.8.1-20 (а.с.51-58), в якому наведено позицію заінтересованої особи, щодо вимог ОСОБА_1 , зокрема зазначено, що заінтересована особа проти задоволення заяви заперечує.

10 лютого 2021 року на адресу суду надійшла відповідь представника заявника - адвоката Гусєвої Олени Дмитрівни, повноваження якої підтверджені ордером серії ОД №312128 від 3 липня 2020 року (а.с.24), на лист заінтересованої особи (а.с.74-76), в якому представник навела доводи необґрунтованості позиції заінтересованої особи.

Крім того, 10 лютого 2021 року на адресу суду надійшла заява представника заявника (а.с.77-78), в якій зазначено, що у зв`язку з неможливістю явки до суду свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про допит яких заявником заявлено в прохальній частині заяви, представник просить суд замість зазначених свідків допитати в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 .

Зазначену заяву судом було задоволено, про що без виходу в нарадчу кімнату постановлено відповідну ухвалу.

При цьому, заявник 10 лютого 2021 року у судове засідання з розгляду заяви не з`явився, проте присутній в судовому засіданні представник заявника повідомила, що заявник не може з`явитися в судове засідання у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та похилий вік, але вона як представник уповноважена заявником на ведення справи та вважає, що відсутність в судовому засіданні заявника не є перешкодою для розгляду справи.

Представник заінтересованої особи - начальник Ананьївського районного сектору ГУ ДМС України в Одеській області Шевцов Сергій Володимирович, повноваження якого підтверджені копією довіреності від 2 грудня 2020 року №5100.8-13257/51.1-20 (а.с.49), проти розгляду справи за відсутності заявника не заперечував.

При цьому, у відповідності до положень ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення заявника, присутність у судовому засіданні його представника, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважав за можливе провести розгляд справи за відсутності заявника, про що без видалення до нарадчої кімнати було постановлено відповідну ухвалу.

У судовому засіданні представник заявника вимоги, викладені в заяві підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, пояснивши, що заявник постійно проживав на території України, як на момент оголошення незалежності так і в подальшому, що підтверджується матеріалами справи та буде підтверджено поясненнями свідків, визнання зазначеного факту є важливим для заявника, оскільки дасть йому змогу документально оформити його громадянство та в подальшому реалізувати свої права, як громадянина України.

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні зазначив, що проти задоволення вимог ОСОБА_1 заінтересована особи заперечує, оскільки вважає їх недоведеним, але встановлення зазначеного факту є значимим для заявника тому, що дасть йому змогу бути визнаним громадянином України та отримати паспорт.

В подальшому у судовому засіданні 10 липня 2021 року за клопотанням представника заявника було допитано свідків.

При цьому, свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що він є родичем заявника та точно пам`ятає, що заявник приїхав до с.Долинське Ананьївського району Одеської області 15 червня 1990 року. Цю дату він точно запам`ятав, оскільки в цей день вони святкували хрестини. В подальшому заявник приблизно тиждень або два пробув у них в гостях, після чого поїхав до іншого їхнього родича. Як з`ясувалося, у місті Кишинів у заявника була дружина, з якою він посварився, у зв`язку з чим і приїхав до с.Долинське. Оскільки в заявника не було на території України власного житла він поселився у своїх родичів. Проживав постійно, в тому числі на момент оголошення незалежності України, у с.Долинське Ананьївського району Одеської області, допомагав родичам по господарству та займався разовими заробітками.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою заявника, та точно пам`ятає, що заявник приїхав до с.Долинське Ананьївського району Одеської області 15 червня 1990 року. Цю дату вона добре запам`ятала, оскільки в цей день вони святкували хрестини. В подальшому заявник приблизно тиждень або два пробув у них в гостях, після чого поїхав до іншого їхнього родича. Як з`ясувалося, у місті Кишинів у заявника була дружина, з якою він посварився, у зв`язку з чим і приїхав до с.Долинське. Оскільки в заявника не було на території України власного житла він поселився у своїх родичів. Проживав постійно, в тому числі на момент оголошення незалежності України, у с.Долинське Ананьївського району Одеської області, допомагав родичам по господарству та займався разовими заробітками.

Допитаний судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що він є родичем заявника та рідним сином ОСОБА_2 , з моменту народження постійно проживає у с.Долинське Ананьївського району Одеської області в будинку своєї матері. Свідок зазначив, що він пам`ятає, як наприкінці червня 1990 року до них в гості приїхав заявник. В подальшому, з`ясувалося, що заявнику немає де жити в с.Долинське, та мати свідка дозволила заявнику оселитися в літній кухні їхнього домоволодіння, де заявник мешкає і по цей час. Свідок підтвердив, що заявник постійно проживав в їхньому домоволодінні з червня 1990 року, в тому числі на момент оголошення незалежності України, допомагав його родині по господарству, заробляв разовими роботами.

В подальшому у судовому засіданні було досліджено письмові докази, наявні в матеріалах справи.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши представників заявника та заінтересованої особи, а також показання свідків, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надаючи оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами 1 та 2 статті 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 30 квітня 2020 року у справі №133/2348/17 (провадження № 61-40027св18) зазначив, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, паспорта громадянина України, зокрема постійного проживання на території України.

Заявником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначений факт в матеріалах справи підтверджується копією висновку, затвердженого заступником начальника ГУ ДМС України в Одеській області 21 червня 2018 року (а.с.7), відповідно до якого посадовими особами ГУ ДМС України в Одеській області було встановлено особу заявника, а саме те, що ним є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також, матеріали справи містять копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17 жовтня 1955 року Долинською сільською радою Одеської області (а.с.8), відповідно до якого заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, заявником додано до заяви копію довідки Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 12 березня 2018 року (а.с.10), складеної секретарем сільської ради за участю жителів с.Долинське Ананьївського району Одеської області: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , про те, що секретарем сільської ради засвідчено, а громадянами підтверджено особу заявника, а саме те, що ним є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, до заяви додано довідку Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 13 лютого 2020 року №85 (а.с.12), відповідно до якої заявник станом на 13 лютого 2020 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник звернувся до суду з даною заявою, в якій просив встановити той факт, що він постійно проживав на території України з червня 1990 року, у тому числі, станом на 24 серпня 1991 року, по теперішній час в с.Долинське Ананьївського району Одеської області.

Як зазначила у судовому засіданні представник заявника, встановлення зазначеного факту має юридичне значення для заявника, оскільки дасть йому змогу документально оформити своє громадянство України, та в подальшому користуватися правами, гарантованими Конституцію України.

Відповідно до положень статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

При цьому, відповідно до статті 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Спеціальним законом, який відповідно до положень статті 4 Конституції України визначає підстави набуття і припинення громадянства України, є Закон України «Про громадянство України», який згідно преамбули визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Статтею 2 Закону України «Про громадянство України», якою зокрема дано визначення змісту статті 4 Конституції України щодо єдиного громадянства, визначено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: 1) єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України; 2) запобігання виникненню випадків безгромадянства; 3) неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; 4) визнання права громадянина України на зміну громадянства; 5) неможливості автоматичного набуття громадянства України іноземцем чи особою без громадянства внаслідок укладення шлюбу з громадянином України або набуття громадянства України його дружиною (чоловіком) та автоматичного припинення громадянства України одним з подружжя внаслідок припинення шлюбу або припинення громадянства України другим з подружжя; 6) рівності перед законом громадян України незалежно від підстав, порядку і моменту набуття ними громадянства України; 7) збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

Слід звернути увагу на те, що заявник є особою, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому, у проміжок часу з 6 січня 1919 року до 24 серпня 1991 року на території України існувала Українська Радянська Соціалістична Республіка - УРСР (до 30 січня 1937 - Українська Соціалістична Радянська Республіка, УСРР), яка входила до складу Союзу Радянських Соціалістичних Республік.

За чинним на момент народження заявника та досягнення ним повноліття законодавством він набув громадянства СРСР та 10 січня 1972 року отримав паспорт громадянина СРСР.

При цьому, Верховною Радою Української РСР 24 серпня 1991 року прийнято Постанову №1427-XII «Про проголошення незалежності України», якою проголошено з 24 серпня 1991 року Україну незалежною демократичною державою та визначено, що з моменту проголошення незалежності чинними на території України є тільки її Конституція, закони, постанови Уряду та інші акти законодавства республіки.

8 грудня 1991 року у місті Мінськ Республіки Білорусь представниками Республіки Білорусь, Російської Федерації (РРФСР), Україна як держав-засновників Союзу РСР, що підписали Союзний договір 1922 року, було підписано угоду, відповідно до якої Союз РСР як суб`єкт міжнародного права і геополітична реальність, припинив своє існування.

З моменту оголошення незалежності України, питання громадянства України було врегульовано Конституцією України та в подальшому Законом України «Про громадянство України» від 8 жовтня 1991 року №1636-XII, статтею 2 якого було визначено, що громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) постійно проживали в Україні, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, і які не є громадянами інших держав; 3) особи, які народилися або постійно проживали на території України, а також їх нащадки (діти, онуки), якщо вони на 13 листопада 1991 року проживали за межами України, не перебувають у громадянстві інших держав і до 31 грудня 2004 року подали у встановленому цим Законом порядку заяву про визначення своєї належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянства України відповідно до цього Закону.

Аналогічні за змістом положення містяться в статті 3 Закону України «Про громадянство України» (від 18 січня 2001 року № 2235-III), якою визначено, що громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Зі змісту наведених норм вбачається, що встановлення факту, який просить встановити заявник матиме істотне значення, оскільки, підтверджуватиме той факт, що він набув громадянства України одночасно з оголошенням незалежності України, як особа яка постійно проживала на її території на момент оголошення незалежності.

При цьому, пунктом 9 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року (далі - Порядок) передбачено, що Для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до пункту 9 Порядку, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт; в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Частиною 2 статті 2 ЦПК України визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

При цьому, пунктами 4 та 5 частини 3 статті 2 ЦПК України одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначені змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно частини 2 статті 12 ЦПК України, якою дано визначення принципу змагальності цивільного судочинства, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Частиною 2 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Визначення принципу диспозитивності цивільного процесу наведене у статті 13 ЦПК України.

Так, частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зазначене відповідає положенням частини 1 статті 81 ЦПК України, якою визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В заяві, в обґрунтування свої вимог, заявник зазначає, що в 1983 році знов переїхав на проживання до м.Кишинів, де працював у виробничому об`єднанні «Кишинівтранс», звідки звільнився в червні місяці 1990 року, та повернувся до України та із зазначеного часу безперервно проживаю в АДРЕСА_1 , без реєстрації місця проживання в будинку родички заявника - ОСОБА_2 . Після смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі рішення суду від 15 квітня 2009 року будинок успадкував її син - племінник заявника ОСОБА_3 , який станом на червень 1990 року також проживав в будинку.

В матеріалах справи, факт проживання заявника в с.Долинське Ананьївського району Одеської області підтверджується актом від 13 лютого 2020 року «Про встановлення факту проживання особи на території Долинської сільської ради» (а.с.11), складеного депутатом Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області Бойченком Валентином Олексійовичем, в присутності свідків: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ; та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно зазначеного акту, його було складено по тому факту, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно постійно проживав з червня 1990 року по теперішній час без реєстрації місця проживання в с.Долинське Ананьївського району Одеської області.

Відомості викладені в акті, підтверджені також довідкою Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 13 лютого 2020 року №85 (а.с.12), складеною на підставі зазначеного акту.

Крім того, відповідно до положень п.3 ч.2 ст.76 ЦПК України обставини, які підлягають доказуванню у справі можуть встановлюватися зокрема показаннями свідків.

Відповідно до положень частини 1 статті 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

У судовому засіданні 10 липня 2021 року за клопотанням представника заявника було допитано свідків.

При цьому, свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що він є родичем заявника та точно пам`ятає, що заявник приїхав до с.Долинське Ананьївського району Одеської області 15 червня 1990 року. Цю дату він точно запам`ятав, оскільки в цей день вони святкували хрестини. В подальшому заявник приблизно тиждень або два пробув у них в гостях, після чого поїхав до іншого їхнього родича. Як з`ясувалося, у місті Кишинів у заявника була дружина, з якою він посварився, у зв`язку з чим і приїхав до с.Долинське. Оскільки в заявника не було на території України власного житла він поселився у своїх родичів. Проживав постійно, в тому числі на момент оголошення незалежності України, у с.Долинське Ананьївського району Одеської області, допомагав родичам по господарству та займався разовими заробітками.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою заявника, та точно пам`ятає, що заявник приїхав до с.Долинське Ананьївського району Одеської області 15 червня 1990 року. Цю дату вона добре запам`ятала, оскільки в цей день вони святкували хрестини. В подальшому заявник приблизно тиждень або два пробув у них в гостях, після чого поїхав до іншого їхнього родича. Як з`ясувалося, у місті Кишинів у заявника була дружина, з якою він посварився, у зв`язку з чим і приїхав до с.Долинське. Оскільки в заявника не було на території України власного житла він поселився у своїх родичів. Проживав постійно, в тому числі на момент оголошення незалежності України, у с.Долинське Ананьївського району Одеської області, допомагав родичам по господарству та займався разовими заробітками.

Допитаний судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що він є родичем заявника та рідним сином ОСОБА_2 , з моменту народження постійно проживає у с.Долинське Ананьївського району Одеської області в будинку своєї матері. Свідок зазначив, що він пам`ятає, як наприкінці червня 1990 року до них в гості приїхав заявник. В подальшому, з`ясувалося, що заявнику немає де жити в с.Долинське, та мати свідка дозволила заявнику оселитися в літній кухні їхнього домоволодіння, де заявник мешкає і по цей час. Свідок підтвердив, що заявник постійно проживав в їхньому домоволодінні з червня 1990 року, в тому числі на момент оголошення незалежності України, допомагав його родині по господарству, заробляв разовими роботами.

Зі змісту наведених свідчень, вбачається, що вони відповідають обставинам, на які посилається заявник в обґрунтування своїх вимог, повністю узгоджуються між собою та з іншими матеріалами наявними в справі, обставини про які свідки повідомили суду, безпосередньо ними сприймалися, як очевидцями та учасниками відповідних подій, в суду не має підстав ставити показання свідків під сумнів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та доведеною належними і допустимими доказами, встановлення факту має істотне значення для заявнику та безпосередньо впливає на його права, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 268, 315, 316, 319 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Вимоги заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, - задовольнити.

Вважати встановленим той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживав на території України з червня 1990 року, у тому числі, станом на 24 серпня 1991 року, по теперішній час в с.Долинське Ананьївського району Одеської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

У відповідності до положень ч.5 ст.272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Роз`яснити, що у відповідності до положень пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відомості про сторін у справі:

Заявник:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків та паспортний документ відсутні;
Заінтересована особа:Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 37811384, яке знаходиться за адресою: 65045, м.Одеса, вул.Преображенська, 44.

Суддя: О.О.Желясков

Рішення набрало законної сили "____" ____________20__ року.