Справа № 635/4685/20
Провадження по справі № 2/635/3/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Лук`яненко С.А.

секретар судового засідання Щербак Є.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про припинення права спільної часткової власності на житловий будинок та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

04.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить припинити право спільної часткової власності на житловий будинок літ «А-1» загальною площею 74,60 кв.м, житловою-34,90 кв.м., по АДРЕСА_1 , визнавши його таким, що належить ОСОБА_1 в цілому.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за адресою АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок літ «А-1» загальною площею 74,60 кв.м, житловою площею 34,90 кв.м, з надвірними будівлями: літня кухня літ. «Б»., сарай літ. «В», вбиральня літ. «Д» та огорожа літ. «№1-4»

74/100 часток житлового будинку належали ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я.М. 22.08.2013 року, які позивач придбав 24 квітня 2018 року. Під час купівлі-продажу колишнім власником було роз`яснено, що 74/10 часток житлового будинку складаються з приміщень №1-1-:1-3, №2-1 та 2-2, а інші приміщення будинку складають 26/100 часток будинку та фактично знищені внаслідок саморуйнування, ніхто ними не користується і на них ніхто не претендує, їх власник невідомий, право власності на них не зареєстроване, вважалося, що на 26/100 житлового будинку приходились приміщення №3-1 та №3-2. Згідно з матеріалами технічної інвентаризації КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 15.07.2020 року здійснено обстеження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з трьох груп приміщень, і встановлено, що технічний стан конструктивних елементів 2 (другої: приміщення 2-1, 2-2) та 3 (третьої: приміщення 3-1, 3-2) груп приміщень знаходяться у непридатному стані (відсоток зношення 82%). Також відповідно до вказаної інформації 26/100 частин будинку в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» не зареєстроване, а отже встановити власника майна не виявилося можливим. Територіальна громада в особі Пісочинської селищної ради Харківського району, в підпорядкування якої перебуває с.Рай-Оленівка, не зверталася із заявою про визнання цього майна безхазяйним в порядку 335 ЦК України. За таких обставин, позивач не має можливості самостійно здійснювати своє право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, оскільки не є власником житлового будинку в цілому і він не може отримати дозвіл на приватизацію земельної ділянки, оскільки потрібно зареєструвати право власності на 26/100 часток за особою, яка має на це право, або припинити право власності у зв`язку із знищенням цього майна та відсутністю власника. За таких обставин позивач звернувся до суду із вказаною вимогою.

Відповідач Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області надала відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки діючим законодавством передбачений вичерпний перелік випадків припинення права власності і самостійного способу припинення і набуття права власності у формі про яку просить позивач не має. Задоволення подібного позову може привести до порушення конституційного припису про непорушність права приватної власності власника зазначеного майна (ст..41 Конституції України) і порушенням ст..1 Першого протоколу до Європейської конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод. За наведених позивачем обставин є тільки два способи вирішити це питання, а саме: 1) визнати майно безхазяйним та зареєструвати право власності за органом місцевого самоврядування (ст..335 ЦК України) та 2) набути позивачу право власності за набувальною давністю у разі користування майном протягом 10 років та у разі виконання інших обов`язкових умов (ст..344 ЦК України). Крім того, надана позивачем довідка КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 27.07.2020 року не свідчить про знищення майна у розумінні ст..349 ЦК України, за якою необхідно, щоб майно було знищено повністю, а не окрема його частина та /або мати відсоток зношення 100%, а не 82%. Також частка майна позивача в натурі не виділена, а отже неможливо встановити які саме приміщення (групи приміщень) належать йому на праві власності (частково зруйновані чи ні). За таких обставин позивач просить визнати за ним право власності на увесь житловий будинок не на підставах та не у спосіб, що передбачені діючим законодавством. Посилання позивача на те, що він не може розпорядитися своїм майном є безпідставними, оскільки він може продати або подарувати свою частку у спільному майні іншим особам.

Від позивача надійшла до суду відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що він не згоден з доводами відповідача, оскільки Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 03.02.2009 року №21 затверджено Правила визначення фізичного зносу житлових будинків, відповідно до Таблиці 5.1 яких, ступень зносу з 80-100% відповідає загальній характеристиці технічного стану «Непридатний. Елементи будинку знаходяться у зруйнованому стані. При зносі 100% залишки елементів повністю ліквідовані» У розділі №6 цих Правил та відповідних таблицях у ньому надається приблизний обсяг та види робіт з усунення фізичного зносу житлових будинків, що виконуються під час ремонту даної конструкції, технічного обладнання або їх ділянки (частини).. У вказаних таблицях можливість усунення фізичного зносу можливі лише при ступеню зносу до 80%, а деякі роботи можливі при ступені зносу до 70%. Тобто ступінь зносу групи приміщень спірного житлового будинку становить 82% і є фактичним руйнуванням, який з технічної точки зору не підлягає відновленню. Також 26/100 часток будинку не зареєстровані, а відповідач не здійснив будь-яких заходів щодо визнання цієї частки безхазяйним майном або відумерлою спадщиною. Стосовно доводів відповідача, що 26/100 часток не виділялись в натурі зазначає, що це не може бути підставою для відмови в задоволенню позовних вимог, оскільки майже весь будинок є зруйнованим і виділення 26/100 або 76/100 часток житлового будинку є технічно неможливим.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 вересня 2020 року відкрито провадження у справі і призначено проведення підготовчого засідання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові і запереченнях на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні позову з підстав, вказаних у відзиві, а справу розглянути у його відсутність, про що зазначив у відзиві на позов.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 24 квітня 2018 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 придбав у власність у ОСОБА_2 74/100 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .. В цілому житловий будинок, 74/100 частки якого є предметом цього договору, літ «А-1», має житлову площу 34,90 кв.м, загальну площу 74,60 кв.м, з надвірними будівлями: літня кухня з верандою літ. «Б,б»., сарай літ. «В», вбиральня літ. «Д» та огорожа літ. «1-4» (договір купівлі-продажу частки житлового будинку від 24.04.2018 року ННС 089101, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я.М.).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.04.2018 року 74/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 . зареєстровано за ОСОБА_1 .

У довідці КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 20.07.2020 р. №271 вказані наступні відомості: за архівними матеріалами (станом на 31.12.2012 р.) право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в БТІ зареєстровано по 74/300 частині за кожним за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого 2-ою державною нотаріальною конторою Харківського району та області 05.08.2004 року Р/№2-1021, право власності зареєстровано в БТІ 31.08.2004 р. в книгу 1 номер запису 15, 26/100 частин будинку в БТІ не зареєстровано. До матеріалів інвентаризаційної справи надано договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я.М. 22.08.2013 р Р/№2060, за яким ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_2 купив 74/100 житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за вказаною адресою. Згідно матеріалів технічної інвентаризації (акт поточних змін від 15.07.2020р.) здійснено обстеження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з трьох груп приміщень, і встановлено, що технічний стан конструктивних елементів 2 (другої: приміщення 2-1,2-2) та 3 (третьої: приміщення 3-1,3-2) груп приміщень знаходяться у непридатному стані (відсоток зношення 82%).

Надавши правову оцінку встановленим фактам, суд вважає наступне.

Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право мирно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позивач просить суд припинити право спільної часткової власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , визнавши його таким, що належить ОСОБА_1 в цілому.

Як на підставу припинення права спільної часткової власності на житловий будинок позивач посилається на те, що частина будинку знищена, а право власності на 26/100 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» не зареєстроване, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні.

Ст. 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмова власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації, припинення юридичної особи чи смерті.

Згідно з положеннями ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Отже умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно до вимог ст. 349 ЦК України є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна, тощо (Постанова ВС від 17.01.2019р. № 708/254/18).

При цьому поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у виразі часток. Ідея спільної часткової власності в тому й полягає, що майно належить усім співвласникам одночасно. Тому, наприклад, зменшення майна внаслідок його пошкодження тягне наслідки щодо всіх співвласників, а не одного чи кількох із них.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі, 2) річ є неподільною, 3) спільне володіння і користування майном є неможливим, 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Оскільки право власності на знищене майно припиняється тільки за наявності відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру, а право спільної часткової власності припиняється з підстав, визначених ст..365 ЦК України, тобто передбачає наявність власника майна, враховуючи що власник 26/100 частини майна відсутній, суд вважає неможливим задовольнити вимоги позивача і припинити право спільної часткової власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 74,60 кв.м, житловою-34,90 кв.м по АДРЕСА_1 .

Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо цього будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

В той час позивач не зазначив обґрунтованих підстав для звернення до суду за захистом його права власності, не зазначив хто і яким чином не визнає або оспорює його право власності, або про втрату ним документа, який посвідчує його право власності.

Позивач придбав 74/100 частин будинку за договором купівлі-продажу від 24.04.2018 року і може вільно ними розпоряджатися, продавати чи дарувати, доказів протилежного ним суду не надано. При цьому в договорі купівлі-продажу будинку вказано, що відчужувана частка житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель візуально оглянута Покупцем перед укладанням цього договору. Недоліки або дефекти, що перешкоджали б її використанню за цільовим призначенням, на момент огляду виявлені не були. Претензій до Продавця щодо якісних характеристик відчужуваної нерухомості Покупець не має.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Отже, позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способом, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Суд вважає, що позовні вимоги, які позивач просить задовольнити, не відповідають обставинам, встановленим судом, оскільки позивачем жодним чином не підтверджено порушення чи невизнання його права власності іншими особами. Крім того, не надано доказів на підтвердження факту знищення майна і не зазначено, яка саме частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 знищена, а в матеріалах справи відсутні матеріали технічної інвентаризації (акт поточних змін від 15.07.2020) про знищене майно, на який є посилання в довідці Харківського бюро технічної інвентаризації. Частка позивача в будинку не виділена в натурі, тому неможливо встановити які приміщення в будинку є зруйнованими, а які в придатному стані, та які з них належать позивачу. Надані позивачем копії фото будинку ніякого доказового значення не мають, оскільки з них неможливо встановити де і коли вони зроблені, яка частина будинку зруйнована і кому вона належить. При цьому позивач просить визнати за ним право власності на будинок в цілому, разом з тим у відповіді на відзив він зазначає, що майже весь будинок є зруйнованим і виділення часток є технічно неможливим, а отже суд вважає, що задоволення позовних вимог в такій редакції може призвести до фактичного визнання за позивачем права власності на знищене майно.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що, відповідно до положень ст. ст.12,13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову і тому в задоволенні позовних вимог відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,4,5,76-81,259,263-265ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про припинення права спільної часткової власності на житловий будинок та визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ;

Відповідач Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області, , місцезнаходження: Харківська область, Харківський район, смт.Пісочин, пров.Транспортний, буд.2.

Повний текст рішення складено 11 лютого 2021 року

Суддя С.А.Лук`яненко