Житомирський апеляційний суд
Справа №282/1042/20 Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 282/1042/20 за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2020 року, яке ухвалено суддею Вальчук В.В. в смт Любар

встановив:

У вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 11678,45 грн, в тому числі 9106,46 грн заборгованість за кредитом, 2571,99 грн заборгованість з відсотків за користування кредитом.

В обґрунтування заявлених вимог банк посилався на те, що 28 січня 2016 року між сторонами була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за умовами якої відповідач отримав кредит у розмірі 9106,46 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за договором кредиту утворилася заборгованість. Ураховуючи наведене, банк просив позов задовольнити.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2020 року у задоволенні позову відмолено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення - яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк». Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у Генеральній угоді від 28 січня 2016 року сторони погодили істотні умови договору, а саме - суму кредиту, розмір процентів за користування кредитом в розмірі 1,5% в місяць або 18% на рік, строк кредитування, відповідальність за порушення зобов`язання, порядок погашення заборгованості. Таким чином, відповідач, підписавши Генеральну угоду, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду на те, що дана Угода разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а тому суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за даним договором.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь банку заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом як таких, що передбачені договором, оскільки банком не доведено під час розгляду справи прийняття відповідачем саме цих умов, як складової частини спірного кредитного договору в частині права банку здійснювати такі нарахування.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що 10 жовтня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви позичальника.

28 січня 2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно пункту 2.1 Генеральної угоди банк надав відповідачу строковий споживчий кредит в сумі 9688,99 грн на строк 36 місяців, з 28 січня 2016 року по 31 січня 2019 року, шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

В свою чергу відповідач, починаючи з «1» по «25» число кожного місяця повинен сплачувати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 351,52 грн.

У пункті 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що заборгованість за кредитом, починаючи з 32 го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 931,86 грн.

Пунктом 2.8 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості передбачено, що при порушенні боржником зобов`язань з погашення кредиту, боржник зобов`язаний сплатити банку пеню у розмірі передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг за кожен день прострочення.

Відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за Генеральною угодою належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 08 вересня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 11678,45 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 9106,46 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 2571,99 грн.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення Генеральної угоди) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені).

Під час розгляду справи було встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , досягнувши згоди щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором, уклали 28 січня 2016 року Генеральну угоду, згідно з пунктом 2.1 якої банк надав ОСОБА_1 строковий кредит у розмірі 9688,99 грн. зі сплатою 1,5 % на місяць на суму заборгованості з кінцевим строком повернення 31 січня 2019 року.

Таким чином, оскільки відповідач припинив виконувати зобов`язання за укладеною з банком Генеральною угодою і має непогашену заборгованість за кредитом в розмірі 11678,45 грн, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для стягнення звідповідача цієї суми заборгованості. Разом з тим, районний суд, не врахувавши вказані обставини, безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог Банка.

За таких обставин, рішення районного суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог та стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 11678,45 грн та понесених судових витрат в сумі 2102 грн.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»задовольнити.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, ) заборгованість за договором б/н від 28.01.2016 в сумі 11678,45 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 9106,46 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 2571,99 грн. та судовий збір в розмірі 2102 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді