Справа № 645/5595/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Фрунзенського районного суду м. Харкова звернулась представник громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 - адвокат Вітер Н.В. з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно заявлених вимог представник позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн, завдану внаслідок прийняття протиправного рішення №372 від 28 листопада 2019 року.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 переїхала на постійне місце проживання до міста Харкова та з 29 вересня 2006 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням ВГІРО ГУМВС України в Київській області від 23 червня 2007 року на підставі Закону України «Про імміграцію» позивачу надано дозвіл на імміграцію в Україну та документовано посвідкою на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 терміном дії безстроково. 14 вересня 2019 року позивача документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_2 . Рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області №372

від 28 листопада 2019 року визначено, що громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п.1 ч.1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 23 червня 2006 року. Також, рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області №372 від 28 листопада

2019 року визначено, що посвідка на постійне проживання в Україні серії

НОМЕР_1 від 23 червня 2006 року скасована на підставі вимог п.п.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №321. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року по справі №520/681/2020 визнано протиправним та скасовано рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області №372 від 28 листопада 2019 року про скасування громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в України серії НОМЕР_1 від 23 червня

2006 року та стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області на користь громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі

840,80 грн. Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду

від 14 квітня 2020 року доповнено рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року, стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 витрати по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 6 200,00 грн. На думку представника позивача, оскільки зазначене рішення суду набрало законної сили у позивача є підстави для звернення до суду із вимогою про стягнення з відповідача 10 000,00 грн у відшкодування завданої моральної шкоди. Зазначає, що за наслідками протиправного рішення відповідача, позивач змушена була звернутися до адвоката за правовою допомогою, що призвело до понесення судових витрат на професійну правничу допомогою, неправомірні дії відповідача унеможливили працевлаштування позивача, що призвело до скрутного фінансового становища її родини, позбавило можливості в оформлені банківського рахунку та банківської карти для виплат щодо отримання переведених коштів. Крім того тривалий час позивач знаходилась в нервовому стані та психологічному напружені.

Ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 28 вересня 2020 року матеріали даної позовної заяви передано на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду м.Києва (а.с. 54).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державну казначейську службу України (а.с.61-63).

15 грудня 2020 року від представника позивача - адвоката Вітер Н.В., серед іншого, надійшло клопотання про уточнення позовних вимог, відповідно до якого представник позивача просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача компенсацію моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн (а.с.72-75)

18 грудня 2020 року від представника позивача - адвоката Вітер Н.В. надійшли додаткові пояснення, в яких представник позивача зазначає, що за наслідками протиправного рішення Центрального регіонального Управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області №372 від 28 листопада 2019 року про скасування громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1

від 23 червня 2006, повідомлено Державну прикордонну службу, що позбавляє право позивачу в`їхати в Україну. Також, на думку представника позивача, за наслідками прийняття вказаного рішення, ЦМУ ДМС в м.Києві та Київській області повідомлено Департамент реєстрації Київської міської ради для вжиття заходів щодо зняття з реєстрації місця проживання, що позбавляє позивача користуватись правами в повній мірі. Позивачем у даній справі є іноземний громадянин, який не володіє українською мовою, не має досвіду та юридичної освіти для повного захисту та відновлення порушеного права. За наслідками протиправного рішення відповідача, позивач змушений звернутись до адвоката за правовою допомогою, що призвело до понесених майнових, а саме судових витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача вважає, що позивач за період з 28 листопада 2019 року по 07 серпня 2020 року позбавлена можливості користуватись правами і свободами як і громадяни України, як це визначено ч.1 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Протягом тривалого часу, своїми неправомірними діями відповідач створив перешкоди, які унеможливили достатній життєвий рівень для себе і своєї сім?ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло, що призвело до того, що в родині позивача склалось скрутне матеріальне становище. Також, представник позивача зазначає, що на час прийняття рішення у позивача мало місце існування невідкладної необхідності в отриманні нею публічних, адміністративних та фінансових послуг, громадянку Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 позбавлено можливості в оформленні банківського рахунку та банківської карти для виплат, щодо отримання переведених коштів, необхідних для належного утримання родини, зокрема придбання на період карантину продуктів харчування, засобів особистої гігієни та захисту від інфекції Covid-19 та у разі необхідності звернення до лікаря, лікування хвороби та придбання ліків. З урахуванням наслідків скасування позивачу рішення про надання дозволу на імміграцію та відновлення порушеного права за період з 28 листопада 2019 року по 07 серпень 2020 року, з урахуванням перебування позивача в стані психологічного напруження, розчарування та незручності, представник позивача вважає цілком обґрунтованою суму 10 000,00 грн

(а.с. 82-90).

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

04 січня 2021 року до суду надійшов відзив Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Відзив обґрунтовано тим, що ЦМУ ДМС в м.Києві та Київській області вважає, що твердження представника позивача про протиправні дії ЦМУ ДМС в м.Києві та Київській області у формі винесення рішення відносно позивача про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 не є безумовною підставою для стягнення моральної шкоди. На думку представника відповідача, позивачем не обґрунтовано розмір заявленої моральної шкоди, не вказано яких саме фізичних чи моральних страждань вона зазнала, а лише констатація завдання душевних страждань не є достатньою підставою для стягнення моральної шкоди. Вважає, що позивачем не наведено в чому полягали моральні страждання та переживання, а також чим підтверджуються такі переживання та страждання (а.с. 138-140).

Також, 04 січня 2021 року від представника позивача - адвоката Вітер Н.В. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчать про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000, 00 грн позивач пов`язує з тривалим часом перебування на території України без документів, з незалежних від нього підстав, який підтверджує законність перебування на території України та підтверджує право на постійне проживання в Україні. Позивач зазначає, що тривала боротьба на захист свої прав виснажує її, викликає у неї психологічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, викликає розчарування в діяльності органів виконавчої влади, що створює додаткове психологічне напруження, викликане дискримінацією під час розгляду його заяв порівняно із заявами інших громадян, які неналежно вирішувались. (а.с.108-115)

05 січня 2021 року до суду надійшли пояснення представника третьої особи Державної казначейської служби України на позовну заяву, в яких представник третьої особи просить відмовити в задоволені позову. Зазначає, що казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Вважає, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення, позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини в її заподіяні. (а.с. 144-147)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 січня 2021 року замінено у даній справі первісного відповідача Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області на належного відповідача Державу Україна в особі Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (а.с. 157-158).

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 23 червня 2006 року відділом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_2 , 1997 року народження, видано дозвіл на імміграцію в Україні. Дозвіл дійсний до 23 червня 2007 року (а.с.91).

28 листопада 2019 року ЦМУ ДМС у м.Києві та в Київській області прийнято рішенням про скасування дозволу на імміграцію в Україну №372, видане 23 червня

2006 року громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 , видана 23 червня 2006 року скасована на підставі вимог пп. 1 п.64 Порядку оформлення, видачі обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №321 (а.с. 22).

За відомостями Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області, посвідку КВ №11454/56240 ВГІРФО ГУ МВС в Київській області, видану громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безстроково, скасовано на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» (а.с.92-93).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року визнано протиправним та скасовано рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 28 листопада 2019 року №372 про скасування громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в України серії НОМЕР_1 від 23 червня 2006 року. (а.с. 23-27)

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року вирішено питання щодо компенсації витрат по оплаті професійної правничої допомоги (а.с. 28-30).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року встановлено, що рішення від 28 листопада 2019 року №372 про скасування дозволу на імміграцію в Україні громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнаму ОСОБА_1 прийняте з порушенням вимог ст. 2 КАС України, а саме: без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення: позивач тривалий час проживає на території України на законних підставах, є матір`ю неповнолітнього сина, що народився на території України та який має право на отримання громадянства України; без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача; без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, чим порушено положення Порядку №1983.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загально конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правових нормах: ст. 56 Конституції України, ст.1173-1176 ЦК України.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. (ч.1 ст.1174 ЦК України)

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки для наявності зобов`язання з відшкодування шкоди відповідно до статтей 1173, 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, ці обставини підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд критично оцінює посилання представника позивача на те, що неправомірні дії відповідача унеможливили працевлаштування позивача, що призвело до скрутного фінансового становища її родини, позбавило можливості в оформлені банківського рахунку та банківської карти для виплат щодо отримання переведених коштів, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що до прийняття оскарженого рішення ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області №372 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 28 листопада 2019 року та посвідки на постійне проживання в Україні позивач утримувала родину, працювала та/або намагалась працевлаштуватися, та у зв`язку з оскарженим рішенням було порушено трудові права останньої. Також відсутні докази того, що позивачу, у зв`язку з наявністю рішення ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області, було відмовлено в оформлені банківського рахунку та банківської карти для виплат задля отримання переведених коштів тощо.

Також не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області щодо прийняття оскарженого рішення та тривалим перебуванням позивача в нервовому стані та психологічному напружені. А посилання представника позивача на те, що прийняте рішення позбавило позивача можливості отримання медичних послуг для захисту від інфекції Covid-19 та, у разі необхідності, звернення до лікаря, лікування хвороби та придбання ліків є припущеннями.

Стороною позивача не надано жодного доказу існування будь-якого з негативних явищ, викладених в позовній заяві, які б мали місце внаслідок неправомірних дій (рішень) відповідача.

Також суд вважає безпідставними доводи представника позивача про те, що сам факт скасування рішення відповідача є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах

1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Права позивача було захищено шляхом визнання протиправним та скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у

м. Києві та Київській області від 28 листопада 2019 року №372.

Доказів того, що у зв`язку з прийняттям скасованого рішення позивач зазнала порушення свої прав щодо в`їзду в Україну, щодо зняття з реєстрації місця проживання матеріали справи також не містять.

Що стосується посилання представника позивача, що позивач була змушена звернутися до адвоката за правовою допомогою, що призвело до понесення судових витрат на професійну правничу допомогою, суд звертає увагу на те, що додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року вирішено питання щодо компенсації витрат по оплаті професійної правничої допомоги, яка не є моральною шкодою в розумінні діючого законодавства.

Разом з тим, відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, відшкодування судових витрат не здійснюється.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 247, 258, 259, 263, 265, 274, 275, 279, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволені позову громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Держави Україна в особі Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А), третя особа - Державна казначейська служба України (місцезнаходження: 01601, м. Київ,

вул. Бастіонна, 6), про відшкодування моральної (немайнової) шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: