ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 лютого 2021 року

м. Харків

справа № 644/8893/19

провадження № 22-ц/818/1029/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції в Харківській області Зозуля Роман Вікторович, ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції в Харківській області Зозуля Роман Вікторович, ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року, постановлене під головуванням судді Бабенко Ю.П., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року - ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою н а бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції в Харківській області Зозуля Роман Вікторович, ОСОБА_2 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції в Харківській області Зозуля Р.В., ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою скаргу задовольнити в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що суд першої інстанції, безпідставно відмовив у задоволенні скарги, зазначивши, що в скарзі відсутні вимоги щодо оскарження розрахунків заборгованості наданих державним виконавцем 25.10.2019 року. Проте скарга подана саме з приводу спору щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів. Зазначає, що в матеріалах справи міститься її заява, в якій вона просила провести перерахування, а не розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. І саме у зв`язку з незгодою з розміром заборгованості по аліментам, вона просила визнати бездіяльність державного виконавця, оскільки державний виконавець розрахував заборгованість ОСОБА_2 по аліментам, виходячи із зазначених боржником в декларації 89000 грн. Але матеріали справи не містять жодного доказу, підтверджуючого зазначену суму і були спростовані самим боржником ОСОБА_2 , який за період з 2015 по 2019 роки доходів не отримував. Вказує, що вона оскаржувала розмір заборгованості по аліментам та бездіяльність державного виконавця по її стягненню з боржника та просила зобов`язати державного виконавця стягнути заборгованість по аліментам саме в тому розмірі, якій вона зазначила в скарзі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення скарги, оскільки предметом оскарження ОСОБА_1 є саме бездіяльність державного виконавця у зв`язку з ненаданням перерахунку заборгованості по аліментам. При цьому вимог про неправильний розрахунок ОСОБА_1 не заявляла.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.01.2016 року по справі №644/7074/15-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі ј частини всіх доходів (заробітку) щомісяця, починаючи з 16.07.2015 року й до досягнення дитиною повноліття та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх доходів (заробітку) щомісяця, починаючи з 16.07.2015 року і до 23.02.2022 року (а.с. 6-7).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.09.2016 року по справі №644/2902/16-ц розмір аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 був зменшений з 1/6 частини до 1/10 частини всіх видів заробітку щомісяця до 23.02.2022 року. (а.с. 8-9).

18.01.2019 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції в Харківській області Зозулею Р.В. були відкриті виконавчі провадження: за №53250633 з примусового виконання виконавчого листа №644/7074/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісяця починаючи з 16.07.2015 року й до досягнення дитиною повноліття; та за № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №644/2902/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку щомісяця до 23.02.2022 року.

22.10.2019 року ОСОБА_1 направила на адресу начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції в Харківській області заяву, в якій просила протягом трьох днів з дня отримання цієї заяви провести перерахування заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по виконавчому провадженню №53250633 та по виконавчому провадженню №53249850 і просила надіслати їй відповідні довідки.

Як на підставу вимог скарги ОСОБА_1 посилалась на те, що державний виконавець не надав відповідь на її заяву від 17.10.2019 року щодо проведення перерахунку заборгованості по аліментам. У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, в якій просила визнати бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції в Харківській області Зозулі Р.В. по ненаденню відповіді протиправною та зобов`язати його стягнути заборгованість по аліментам з ОСОБА_2 на її користь по виконавчому провадженню №53250633 у розмірі 44303 грн. та по виконавчому провадженню №53249850 у розмірі 22715 грн..

За змістом ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В силу вимог ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.ч. 4, 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частиною 13 вказаної статі встановлено, що довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним викрахунок онавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України, ця довідка дійсна протягом одного місяця з дня її видачі.

Матеріали справи свідчать про те, що 24.10.2019 року на адресу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції в Харківській області надійшла заява ОСОБА_1 , в якій вона просила здійснити перерахунок зі сплати аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по виконавчому провадженню №53250633 та по виконавчому провадженню №53249850.

25 жовтня 2019 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції в Харківській області Зозулею Р.В., на підставі вищевказаної заяви ОСОБА_1 , було складено розрахунок заборгованості по аліментам на утримання сина і розрахунок заборгованості по аліментам на утримання дружини (а.с.38,40).

28 жовтня 2019 року державним виконавцем були складені супровідні листи на адресу стягувача і боржника, до цих листів було долучено розрахунки заборгованості (а.с.37,39).

29.10.2019 року зазначені розрахунки заборгованості були направлені на адресу стягувача і боржника через засоби поштового зв`язку (а.с.41) та особисто отримані ОСОБА_1 31.10.2019 року, що підтверджується даними з відомостей з інтернет-сайту АТ «Укрпошта» (а.с.42).

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що відсутні підстави для задоволення скарги про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця, оскільки державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції в Харківській області Зозулею Р.В. були складені відповідні розрахунки заборгованості по стягненню аліментів і направлені на адресу стягувача та отримані ОСОБА_1 особисто, ще до звернення до суду зі скаргою.

Посилання апелянта на те, що скарга подана на бездіяльність державного виконавця саме у зв`язку з незгодою з розміром заборгованості по аліментам, колегією суддів до уваги не приймається та спростовується матеріалами справи, оскільки доводи скарги зводяться до невиконання державним виконавцем зобов`язання щодо надання відповіді на заяву скаржника від 17.10.2019 року щодо проведення перерахунку заборгованості по аліментам. Вимог щодо оскарження розрахунків заборгованості по аліментам, які були складені державним виконавцем скарга не містить.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Проте ОСОБА_1 не позбавлена права оскаржити складений державним виконавцем 25.10.2019 року розрахунок заборгованості.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 12.02.2021 року.