Справа№ 953/8097/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
"19" січня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - Єфіменко Н . В .,
при секретарі - Цісарук О. В .,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -
Представник позивача до судового засідання не з`явилась, про дату та час судового розгляду повідомлена належним чином. Подала заяву, в якій позов підтримала, просила задовольнити, справу розглянути за своєї відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Відповідач до судових засідань 08.09.2020, 12.10.2020, 11.12.2020, 19.01.2021 не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не сповістив, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав.
Зважаючи на повторну неявку відповідача до судового засідання, відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного:
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Як вбачається з матеріалів справи, 10.09.2017 о 1821 по вул. Миру, 7 у м. Харкові ОСОБА_1 , будучи пішоходом, раптово вийшов на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, чим порушив вимоги п.п. 4.14.а., 4.14.б ПДР України, що призвело до наїзду на нього автомобілем «Тойота Пріус» р.н. НОМЕР_1 , в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження.
02.07.2018 постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення закрите (а.с.79).
Згідно вказаної постанови, суд дійшов висновків, що ОСОБА_1 , будучи пішоходом, порушив вимоги п.п. 4.14.а, 4.14.б ПДР України, внаслідок чого пошкоджений транспортний засіб, чим відповідач вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а.с.79).
Відповідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Автомобіль «Тойота Пріус» р.н. НОМЕР_1 належить Департаменту патрульної поліції, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 (а.с.4).
Згідно договору від 21.05.2018, укладеного між Департаментом патрульної поліції та ТОВ «АРТСІТІ», останній зобов`язався на замовлення позивача надавати послуги з технічного обслуговування та поточного ремонту службових автомобілів у м. Харкові, а замовник - здійснювати їх оплату (а.с. 7).
Частина 2 ст. 1187 ЦК України встановлює суб`єкта відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до положень цієї статті таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Наведене зумовлює неможливість покладання відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, на підставі ст.1187 ЦК України на особу, яка не є власником або володільцем джерела підвищеної небезпеки, яке зумовило настання шкоди, або у разі, якщо таке володіння не є правомірним.
Тобто, пішохід, як учасник дорожнього руху (стаття 14 Закону України "Про дорожній рух"), не є особою, на яку розповсюджуються норми статті 1187 ЦК України, і навіть у разі скоєння правопорушення, що потягло за собою заподіяння шкоди власнику транспортного засобу не може вважатись належним суб`єктом відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки (транспортним засобом).
В силу імперативних положень частини другої статті 1187 ЦК України на пішохода, який винний у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, не може бути покладений обов`язок по відшкодуванню шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із тим, неможливість кваліфікації пішохода в якості належного суб`єкта відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, в порядку, передбаченому статтею 1187 ЦК України, не свідчить про відсутність правових підстав для притягнення пішохода, з вини якого сталася ДТП, до цивільно-правової відповідальності за завдану його неправомірними діями шкоди на загальних підставах.
На спірні правовідносини поширюються норми статті 1166 ЦК України, якою врегульовані загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди, що передбачене ч.3 ст.386 ЦК України.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, з урахуванням наявності у діях пішохода ОСОБА_1 вини щодо порушення ПДР, внаслідок яких іншим учасникам дорожнього руху завдана майнова шкода, пішохід має нести цивільно-правову відповідальність щодо відшкодування шкоди на загальних підставах, зокрема, ст. 1166 ЦК України.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви позивачем сплачений судовий збір у сумі 2102 грн., який, зважаючи на задоволення позову у повному обсязі, підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 76,141, 164, 206,263-265 ЦПК України, ст. 1166 ЦК України, суд,-
Позовну заяву Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя -