Справа № 697/2357/20
Провадження № 2/697/193/2021
11 лютого 2021 року м. Канів
Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді: Скирди Б.К.,
за участю секретаря судового засідання: Васянович Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Канівського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2 , відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що на підставі Договору купівлі-продажу від 25.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Стеблиною С.В. та зареєстрованого в реєстрі № 2153 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Згідно довідки про зареєстрованих осіб, виданої виконавчим комітетом Канівської міської ради від 24.12.2020 № 11-15/4795 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Однак, ОСОБА_2 не проживає в житловому приміщенні та відповідно до умов Договору купівлі-продажу від 25.11.2020, а саме: п. 16 Договору купівлі-продажу зобов`язався не пізніше місяця з дня укладення цього договору, зняти з реєстрації місця проживання всіх зареєстрованих осіб та звільнити квартиру від речей домашнього вжитку.
Відповідачем умови Договору не виконані у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Позивач в судове засідання не з`явився, свої інтереси доручив представляти адвокату Хорошун О.В.
Представник позивача - адвокат Хорошун О.В. в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.
Належно повідомлений через оголошення на сайті судової влади відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надав, тому суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства.
Судом встановлено, що 25.11.2020 було укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , між продавцями: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (який діє в своїх інтересах та від імені ОСОБА_2 ) та покупцем ОСОБА_1 (а.с.6-7).
З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що квартира АДРЕСА_1 є приватною власністю ОСОБА_1 (а.с.8).
Пунктом 16 Договору купівлі-продажу від 25.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Стеблиною С.В. та зареєстрованого в реєстрі № 2153 визначено, що продавці зобов`язуються не пізніше місяця з дня укладення цього договору, зняти з реєстрації місця проживання всіх зареєстрованих осіб та звільнити квартиру від речей домашнього вжитку (а.с.7).
На час розгляду справи ОСОБА_2 продовжує бути зареєстрованим в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області від 24.12.2020 № 11-15/4795 (а.с.11).
З Акту фактичного проживання осіб від 27.01.2021 № 41, посвідченого майстром КП «ЖЕК» вбачається, що ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 з 06.06.2015 по даний час не проживає (а.с.46).
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном.
Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
За змістом статей 379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира.
Права власника житлового будинку (квартири) визначені у статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом.
Згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Враховуючи те, що судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку понад рік, не надав доказів поважності причин не проживання, він може бути визнаним таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Суд вважає за необхідне застосувати вимоги ст. 267 ЦПК України та встановити порядок виконання цього рішення суду, зокрема, вказавши що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації за місцем мешкання.
Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 247, 263-265, 280-289, 354 ЦПК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 379, 382, 383, 391 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Встановити порядок виконання рішення суду, яким зазначити, що воно є підставою для зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , як таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, без надання паспорта.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Суддя Б . К . Скирда