Справа № 347/1789/20
Провадження № 22-ц/4808/1581/21
Головуючий у 1 інстанції Драч Д. С.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

за участю апелянта ОСОБА_1 та його представника адвоката Букатюк М.В., представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката Беньковського В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , треті особи Косівська міська рада, відділ у Косівському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку та усунення перешкод у здійсненні права власності на землю, встановлення заборони здійснювати господарську і комерційну діяльність в галузі землеустрою та позбавлення кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Драч Д.С.02 вересня 2021 року в м. Косів Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020року ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , треті особи: Косівська міська рада, відділ у Косівському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про відновлення меж земельної ділянки в натурі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 грудня 1994 року рішенням сесії міської Ради народних депутатів в м. Косів йому було передано у приватну власність дві земельні ділянки загальною площею 0,66 га, з яких: земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,10 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,56 га. У зв`язку з тим, що не було можливості видати державний акт на право приватної власності, йому (позивачу) видано план земельних ділянок, як тимчасовий документ.

22 березня 2019 року між позивачем та ФОП ОСОБА_4 укладено договір №092, згідно якого остання була розробником технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж двох земельних ділянок в натурі.

06 червня 2019 року реєстратором прийнято рішення №РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Свою відмову реєстратор аргументує невідповідністю електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин земельної ділянки позивача із суміжною земельною ділянкою кадастровий номер :02:008:0293, площа співпадає на 0,8403%. Після чого він звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, на що отримав відповідь з роз`ясненням про необхідність звернутися до ФОП ОСОБА_4 щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для виправлення невідповідності електронного документа встановленим вимогам.

09 червня 2020 року звернувся з відповідною заявою до ФОП ОСОБА_4 , на що отримав відповідь, що про результати розгляду заяви буде повідомлено письмово. Проте, жодної відповіді не отримував.

Вказує на те, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки площею 0,10 га в натурі здійснювалося у його присутності та у присутності власників суміжних земельних ділянок. Актом прийому-передачі від 21.09.2019 року йому передано межові знаки на зберігання. Жодних претензій власники суміжних земельних ділянок до існуючих меж земельної ділянки площею 0,10 га не заявляли. Дана земельна ділянка відведена йому для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Він самостійно і за власні кошти проклав під`їзну дорогу до своєї присадибної ділянки. Вважає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 своїми діями створили перешкоди у користуванні його земельною ділянкою та самовільно заволоділи частиною його земельної ділянки.

Просив скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,2234 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0293, яка зареєстрована Косівським районним нотаріальним округом в державному реєстрі прав 18.02.2019 року за номером запису права 30353962 та 30353963. Зобов`язати ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не чинити перешкод у здійснення права приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на підставі рішення сесії міської Ради народних депутатів у м. Косів від 24.12.1994 року. Заборонити здійснювати господарську і комерційну діяльність в галузі землеустрою та позбавити сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_4 кваліфікаційного сертифіката №14630 від 31.08.2020 шляхом його анулювання з підстав неякісного проведення землеустрою (а.с.2-5).

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 30 жовтня 2020 року залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи відділ у Косівському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (а.с.34).

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2020 року залучено до розгляду у справі в якості третьої особи Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (а.с.45).

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , треті особи: Косівська міська рада, відділ у Косівському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про відновлення меж земельної ділянки в натурі залишено без задоволення (а.с.208-210).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на незаконність рішення суду як ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що 06.06.2019 року реєстратором прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме перетину його земельної ділянки із суміжною земельною ділянкою. Апелянт вважає незрозумілим, з яких підстав ОСОБА_6 , знаючи межі, приватизував частину його земельної ділянки, через що і змінилися її розміри.

Вказує, що в оскаржуваному рішенні суду містяться показання свідка, відповідно до яких раніше не було встановлених меж його (позивача) земельної ділянки, землевпорядною організацією встановлювались межі спірної земельної ділянки на місцевості, заміри проводились по фактично існуючим межам зі слів землекористувача (позивача), під час чого було виявлено перетин суміжних земельних ділянок. Судом не взято до уваги факт виникнення перетину ділянок. На думку апелянта, зазначене підтверджує захоплення відповідачами частини належної йому земельної ділянки.

Апелянт вважає, що оскільки відповідачі виготовили іншу технічну документацію і з їх слів усунули перетин суміжних земельних ділянок, то в цьому випадку межа його земельної ділянки, яка позначена на схематичному плані літерами АБ, повинна становити 30 метрів, відповідно до електронного документу.

Проте, суд не взяв до уваги, що згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межа належної йому земельної ділянки від точки АБ становить 25,4 метра, що прямо вказує на його порушене право.

Апелянт наголошує, що при розробці технічної документації на його земельну ділянку змінились координати, а площа залишилась незмінною. Однак, спір існує і надалі, оскільки згідно попередніх замірів до його проїзду не вистачає 4 метри, як було встановлено у плані до рішення міської ради 1994 року. Вказує, що заїзд до своєї земельної ділянки він прокладав самостійно і тому хоче ним вільно користуватися.

Не згідний із твердженням суду, що його земельні ділянка внесена на публічну карту у відповідній площі, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09.11.2020 року. Зазначає, що даний витяг виготовляла без його відома ФОП ОСОБА_4 .

У разі скасування державної реєстрації права власності за відповідачами на земельну ділянку площею 0,2234 га він зможе приватизувати належну йому земельну ділянку в розмірі і в площі, які зазначені у плані до рішення міської ради від 24.12.1994 року №18.

З цих підстав просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (216-218).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилися треті особи Косівська міська рада, від якої надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, відділ у Косівському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника адвоката Букатюк М.В., представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката Беньковського В.А., суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду, суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення. З огляду на зазначене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

З таким висновком не погоджується апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції не вірно визначено предмет спору, не враховано, що за змістом позовних вимог фактично оспорюється право власності відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на земельну ділянку та його державна реєстрація. Крім цього, заявлена окрема позовна вимога до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 . Суд ці вимоги фактично не розглянув, а розглянув позов з предметом спору про відновлення меж земельної ділянки в натурі, по суті якого вимоги не заявлялися. Таким чином, ця помилка призвела до неправильного застосування норм матеріального права.

Встановлено, що згідно рішення сесії Косівської міської ради № 18 від 24.12.1994 року ОСОБА_1 передано у приватну власність, зокрема, земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,10 га, межа якої АБ на схематичному плані, доданому до цього рішення, становила 30 м (а.с.7,8).

Рішенням Косівської міської ради від 10 травня 2019 року № 2.13-36 надано ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в АДРЕСА_1 , загальною орієнтовною площею 0,66 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, із земель, що знаходились в користуванні. Зобов`язано ОСОБА_1 здійснити державну реєстрацію земельних ділянок у встановленому законом порядку (а.с.88).

Під час оформлення ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, при проведенні її обмірів для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) було встановлено її накладання на 0,8403% із земельною ділянкою площею 0,2234 га, кадастровий номер :02:008:0293, яка належить ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , що розташована по АДРЕСА_1 .

Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), належної ОСОБА_1 , межа АБ (від точки 1 до точки 3) становить 25,4 м (а.с.99).

Рішенням №РВ-019 Державного кадастрового реєстратора відділу у Косівському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 06.06.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав: невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин ділянок з ділянкою :02:008:0293, площа співпадає на 0,8403%; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (а.с.11).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки №НВ-020 від 09.11.2020 року, у Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0312 площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_1 (а.с.66, 67).

Із змісту листа Головного управління Дергеокадастру в Івано-Франківській області від 16.02.2021 за № 9-9-0.6-927/0/2-21 встановлено, що у місцевому фонді документації «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки» кадастровий номер :02:008:0293 у спільну часткову власність ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не обліковуються. Формування земельної ділянки із зазначеним кадастровим номером здійснювалося за технічною документацією щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_6 , місто Косів, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), обліковий номер 2017МФ18ІФКС000336. Виправлення відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки здійснювалось за технічною документацією щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_5 та Семотюк В.Ю, м. Косів Косівського району, обліковий номер НОМЕР_1 (а.с.147-148).

В матеріалах справи наявна технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_6 (а.с.149-158).

Відповідно до рішення Косівської міської ради від 23.12.2016 року № 2.17-13, ОСОБА_6 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,3234 га. Уточнено площу та лінійні проміри земельної ділянки: площа земельної ділянки, яка передана для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0,10 га, в т.ч. під будівлями 0,0229, прибудинкова територія 0,0771 га, по АДРЕСА_2 . Площа земельної ділянки, яка передана для ведення особистого селянського господарства 0,2234 га, в т.ч. сад 0,2234 га (а.с.152).

Земельні ділянки площею 0,10 га та площею 0,2234 га по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ІФ № 034506, виданого Косівською міською радою Івано-Франківської області 23.10.2002 року, не є такими, що виділені в натурі на місцевості власнику земельної ділянки (паю) та щодо них відсутні будь-які сервітути обмеження, обтяження та меліорація (а.с.152-зворот 153).

Також в матеріалах справи наявна технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що належить ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , що розташована за адресою м. Косів, Івано-Франківська область, загальна площа 0,10 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:008:0292 (а.с.159-167).

Згідно ст.41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу ст.319 ЦК України: власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, у чому забезпечуються усім власникам рівні умови.

Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Частиною першою статті 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з частиною першою статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частинами першою, другою статті 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Відповідно до положень статті 55 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

За аналогічною процедурою вирішується питання відновлення меж земельної ділянки.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція № 376).

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до положень ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні відповідно до заявленого стороною способу захисту цивільного права.

Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права.

Як встановлено із змісту позовної заяви, позивач просив: 1) скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,2234 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0293, яка зареєстрована Косівським районним нотаріальним округом в державному реєстрі прав 18.02.2019 року за номером запису права 30353962 та 30353963; 2) зобов`язати ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не чинити перешкод у здійснення права приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить йому на підставі рішення сесії міської Ради народних депутатів у м. Косів від 24.12.1994 року; 3) заборонити здійснювати господарську і комерційну діяльність в галузі землеустрою та позбавити сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_4 кваліфікаційного сертифіката №14630 від 31.08.2020 шляхом його анулювання з підстав неякісного проведення землеустрою.

Натомість, судом розглянуто позовну вимогу, яка не заявлена в позовній заяві, а саме - про відновлення меж земельної ділянки в натурі. Крім того, у ході розгляду справи позивачем не подавалися заяви про збільшення, зменшення, зміну позовних вимог або про відмову від частини позовних вимог.

З огляду на те, що судом розглянуто вимоги, які не було заявлено позивачем, рішення суду не відповідає вимогам процесуального права.

Звертаючись до суду з позовом про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,2234 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0293, та зобов`язання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не чинити перешкод у здійснення права приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить йому на підставі рішення сесії міської Ради народних депутатів у м. Косів від 24.12.1994 року, ОСОБА_1 обґрунтовував позовні вимоги тим, що передача у власність відповідачам земельної ділянки відбулася у тому числі за рахунок земельної ділянки, яка перебуває у його постійному користуванні, що порушує його права, зокрема, від попередніх замірів до його заїзду не вистачає 4 метри, як було встановлено у плані до рішення міської ради 1994 року. Також зазначене унеможливлює приватизацію ним своєї земельної ділянки в розмірі і площі, які зазначені у плані від 24.12.1994 року.

Отже, фактично позивач заявляє про накладення земельної ділянки, яка перебуває у власності відповідачів, на земельну ділянку, яку він набув у власність після подання цього позову.

Проте, доказів на підтвердження тих обставин, що його право порушено за рахунок земельної ділянки, яка належить відповідачам, суду не представлено.

В судовому засіданні встановлено, що позивач після подачі позову до суду (05.10.2020р.) набув земельну ділянку у власність 09.11.2020 року площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), кадастровий номер :02:008:0312, технічна документація із землеустрою на яку розроблена 22.03.2019 р. ФОП ОСОБА_4 , державна реєстрація земельної ділянки здійснена 09.11.2020 року (а.с.66).

Доказів накладення (перетину) між собою земельних ділянок з кадастровими номерами :02:008:0312 та :02:008:0293 або іншого порушення прав позивача з вини відповідачів матеріали справи не містять. Як і не містять доказів про те, що відповідачі користуються частиною земельної ділянки, яка належить позивачу.

Питання про проведення земельно-технічної експертизи позивач перед судом не ставив.

Встановивши, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у встановленому законом порядку набули права власності на земельну ділянку,а, отже, і усіх гарантій права власності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,2234 га, кадастровий номер :02:008:0293.

Доказів про наявність перешкод для позивача у здійсненні права власності на землю або користування земельною ділянкою також суду не подано.

Що стосується позовної вимоги, заявленої до фізичної особипідприємця ОСОБА_4 про встановлення заборони здійснювати господарську і комерційну діяльність в галузі землеустрою та позбавлення сертифікованого інженера-землевпорядника кваліфікаційного сертифіката №14630 від 31.08.2020 шляхом його анулювання з підстав неякісного проведення землеустрою, то апеляційний суд дійшов висновку про обрання позивачем неправильного способу захисту порушеного права.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування, визначені Законом України «Про землеустрій» від 22.05.2003 року № 858-IV.

Відповідно до змісту п. «ґ» ч. 2 ст. 25 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок є видом документації із землеустрою. Вимоги до проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлені ст. 50 цього Закону.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про землеустрій» розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Отже, сертифікований інженер-землевпорядник відповідає за якість робіт під час розробки документації в частині її достовірності, точності та повноти, а також відповідності складу і змісту такої документації положенням нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою.

Згідно норм ст. 66 зазначеного Закону, кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника анулюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин: а) за зверненням сертифікованого інженера-землевпорядника; б) у разі набрання законної сили рішенням суду про обмеження дієздатності особи (інженера-землевпорядника), визнання її недієздатною, безвісно відсутньою; в) за поданням Кваліфікаційної комісії в разі встановлення факту порушення інженером-землевпорядником законодавства у сфері землеустрою відповідно до статті 68 цього Закону; г) на підставі свідоцтва про смерть.

З аналізу наведених правових положень вбачається, що анулювання кваліфікаційного сертифікату інженера-землевпорядника здійснюється Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру за поданням Кваліфікаційної комісії за наявності однієї із підстав, визначених у ст. 68 Закону України «Про землеустрій», зокрема, у випадку грубого порушення сертифікованим інженером-землевпорядником вимог положень нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, стандартів, норм і правил у сфері землеустрою.

З огляду на зазначене, суд не має права втручатися в господарську і комерційну діяльність в галузі землеустрою та позбавляти сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_4 кваліфікаційного сертифіката. Доказів невиконання чи неякісного виконання останньою своїх обов`язків в галузі землеустрою не встановлено.

Заяву про проведення експертизи документації із землеустрою позивач суду не подавав.

Позивачем обрано невірний спосіб захисту, заявляючи позовні вимоги про заборону здійснення господарської і комерційної діяльності в галузі землеустрою, оскільки в межах цієї справи вирішується земельний спір, тому якість наданих послуг інженером-землевпорядником не є правильним та ефективним способом захисту порушеного права.

У разі отримання послуг неналежної якості, наданих фізичною особою-підприємцем, зокрема і сертифікованим інженером-землевпорядником, позивач не позбавлений права звернутися за захистом своїх прав відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», обравши визначений цим Законом спосіб захисту прав.

Враховуючи невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України,суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку та усунення перешкод у здійсненні права власності на землю.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення заборони здійснювати господарську і комерційну діяльність в галузі землеустрою та позбавлення кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 06 грудня 2021 року.