Провадження № 2/127/3953/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області,

у складі головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Мутовкіній В.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Мишковської Т.М.,

представника відповідача адвоката Габрука С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на майно, мотивуючи позовній вимоги тим, що 31 жовтня 2009 року позивач на підставі договору купівлі-продажу придбала у власність двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

17.08.2013 між сторонами зареєстровано шлюб у м. Умань.

01.03.2014 позивач вирішила продати належну їй двокімнатну квартиру у м. Умань, бажаючи переїхати до м. Вінниці. Між нею та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири, ціна договору 147 000, 00 грн.

01.04.2014 позивач придбала за кошти від реалізації належної їй квартири, нову нерухомість трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири, ціна договору 149 000, 00 грн. Різницю між вартістю квартир 2000,00 грн позивач доклала з власних заощаджень, оскільки на момент придбання квартири отримувала високу заробітну плату як військовослужбовець. Придбану квартиру позивач вирішила зареєструвати на свого чоловіка відповідача у справі як голову їх сім`ї.

Сторони не ведуть спільного господарства, перебувають у неприязних стосунках, на стадії припинення шлюбу.

Вищевикладені обставини стали підставою для звернення до суду із цим позовом, в якому позивач просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Мишковська Т.М. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у ній (а.с.1-2).

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Габрук С.М. позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.40-43).

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що 17 серпня 2013 року між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №399 17 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 17 серпня 2013 року (а.с.7).

Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2021 року у цивільній справі №127/27809/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили 04 березня 2021 року (а.с.69).

У період шлюбу відповідач у справі ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 договір купівлі-продажу квартири від 01 квітня 2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С.А. та зареєстровано в реєстрі за №319. На підставі цього договору відповідач набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 . У п.3.2. договору відзначено, що купівля здійснюється покупцем за згодою його дружини ОСОБА_1 , справжність підпису якої на поданій заяві засвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С.А. 01.04.2014 за реєстровим №318. Ціна квартири склала 149 000, 00 грн відповідно до п. 2.5 договору (а.с.8-10).

У період шлюбу позивач ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_7 договір купівлі-продажу квартири від 21 березня 2014 року, який посвідчено державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Кравчук Т.І. та зареєстровано в реєстрі за №2-528. Згідно із вказаним договором позивач продала ОСОБА_7 належну їй квартир АДРЕСА_1 . Ціна договору 147 000, 00 грн (а.с.5-6).

Згідно із довідкою про доходи №281 від 19.10.2020 у період з січня по червень 2014 року заробітна плата позивача склала 20 758, 63 грн з відрахуваннями (а.с.12).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст.368 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Однак особистою приватною власністю дружини, чоловіка відповідно до п. 3 ч.1 ст. 57 СК України є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя.

Зокрема, заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19).

Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

У даній справі позивачем не надано достатніх доказів на спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя, адже коштів від продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 було недостатньо для придбання трикімнатної квартири у м. Вінниці. При придбанні спірного майна вона добровільно дала згоду на її придбання на ім`я відповідача як на голову сім`ї, що також не спростовує презумпцію спільної сумісної власності подружжя. Доказів дарування позивачу грошових коштів від її батьків суду також не надано. Сторони у судовому засіданні визнали, що спірну квартиру було придбано за спільні кошти обох сторін для сім`ї позивача та відповідача.

Питання щодо поділу спільного сумісного майна сторін судом не розглядалось у зв`язку із тим, що відповідні вимоги позивач не заявляла. Суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог.

Таким чином, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню.

Від представника відповідача адвоката Габруком С.М. заяви про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу чи про надання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду не надходило.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.57, 60, 61, 65, 70, 72 СК України, ст.ст.267, 355, 357, 368, 372 ЦК України, ст.ст.7, 10, 42, 48, 76-82, 89, 133, 141, 263, 264, 265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 08 грудня 2021 року.

Суддя