КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову в прийнятті додаткового рішення

Справа №402/784/19 Головуючий у 1 інстанції: Осаулов А.А.

Провадження №22-з/824/1031/2021 Суддя доповідач: Гаращенко Д.Р.

23 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

за участю секретаря Спенея О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання та відібрання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Орган опіки та піклування Боярської міської ради Фастівського району Київської області, про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання та відібрання дитини задоволено частково. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 . В іншій частині позову про відібрання дитини відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 кошти судового збору у розмірі 768 грн 40 коп. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитинизалишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2020 року залишено без змін.

08 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про ухвалення додаткового рішення суду, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на професійну правничу допомогу, в розмірі 26 500 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її адвокат Гостєва К.М. просили задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

23 листопада 2021 року на електронну адресу Київського апеляційну суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду заяви у зв`язку із зайнятістю його адвоката Бойчука В.П. в іншій справі у м. Львові.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Оскільки ОСОБА_2 був повідомлений про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення суду, про що свідчить подане ним клопотання, а адвокат Бойчук В.П. 12 листопада 2021 року знайомився з матеріалами справи в Київському апеляційному суді, враховуючи положення ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду заяви.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та адвоката Гостєвої К.М., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви і надані заявником документи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви виходячи із наступного.

Частиною першою статті 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву. Повторне подання доказів в суді апеляційної (касаційної) інстанції в підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, процесуальний закон не вимагає.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У заяві про ухвалення додаткового судового рішення ОСОБА_1 зазначила, що ще в суді першої інстанції на виконання вимог ч. 4 ст. 141 ЦПК України представником позивача 21 грудня 2020 року до закінчення судових дебатів було заявлено заяву про надання доказів щодо розміру витрат, які понесла позивач у зв`язку з розглядом справи. До заяви ОСОБА_1 додала копію Додаткової угоди від 26 квітня 2021 року за Договором №118 від 10 листопада 2019 року (Додаток 4), копію Переліку та вартість послуг від 26 квітня 2021 року (Додаток 5), копію Акту наданих послуг від 07 жовтня 2021 року (Додаток 6), копію квитанції до прибуткового касового ордеру №118/2 від 07 жовтня 2021 року. (а.с. 51-59 т. 7)

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно із п. 4 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Отже, кожна судова інстанція має вирішувати питання про розподіл судових витрат, тому за наведеними положеннями статті 134 ЦПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені.

За вказаних обставин вирішення питання стосовно витрат, які позивач понесла у суді апеляційної інстанції, має вирішуватися з урахуванням положень ч. 2 ст. 134 ЦПК України, а саме того, чи подавала особа відповідний розрахунок до цього суду.

Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі №916/24/18.

Ні ОСОБА_1 , ні її адвокат Гостєва К.М. не подавали суду апеляційної інстанції орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи саме в суді апеляційної інстанції.

Про такий розрахунок не зазначали і у відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_2 .

За таких обставин суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду тривав шість місяців, що не позбавляло ОСОБА_1 за цей час подати суду апеляційної інстанції орієнтовний розрахунок судових витрат.

Керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішеннязалишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного суду.

Повний текст ухвали складено 30 листопада 2021 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.М. Суханова

Л.П. Сушко