Провадження № 2/537/1074/2021
Справа № 537/3142/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2021 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді - Хіневича В.І., за участі секретаря судового засідання - Гавриш А.Ю., Бакай М.С., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивачів - ОСОБА_2 , відповідача - ОСОБА_3 , представника відповідача - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 за участі третьої особи: державного нотаріуса Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Ющенко Вікторії Миколаївни, про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування,

встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до відповідача, згідно якої прохали суд визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала останній на підставі Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2005 року (справа № 2-790). Визнати за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 . Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 908 гривень.

В обґрунтування позову вказали, що з 02 жовтня 1982 року по 07.02.2001, ОСОБА_1 , перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Від шлюбу мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В 1989 році ОСОБА_7 вступив у житлово-будівельний кооператив для будівництва квартири на склад сім`ї із трьох осіб в цьому ж році він отримав двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 . В 1990 році шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 був розірваний, та залишкову вартість квартири вони оплачували окремо. Після розірвання шлюбу позивач звернулася в управління кооперативу з заявою про розподіл вказаної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .. Рішенням загальних зборів членів ЖБК № 73/144 (протокол № 13 від 19.11.1990 року) було проведено розподіл квартири, згідно якого ОСОБА_7 виділено кімнату житловою площею 11,6 кв.м, а ОСОБА_1 разом із сином житлову кімнату площею 16,8 кв.м. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 02.03.2005 року (справа №2-790) було визнано право власності за ОСОБА_7 , на жилу кімнату площею 11,6 кв.м в кооперативній квартирі АДРЕСА_4 , та за мною ОСОБА_1 , визнано право власності на жилу кімнату площею 16,8 кв.м. в кооперативній квартирі АДРЕСА_4 . Цим же рішенням встановлено, що приміщення кухні, ванної кімнати, туалету, комірки та коридору в кооперативній квартирі АДРЕСА_4 було залишено в нашому загальному користуванні. На підставі даного рішення суду комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 01.06.2005 року проведено державну реєстрацію вищевказаної квартири, та видано витяг № 7395045 від 01.06.2005 року, відповідно до якого квартира АДРЕСА_4 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 , та ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. Після його смерті в Першій Кременчуцькій державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу № 318/2019. До кола першої черги спадкоємців за законом на майно померлого ОСОБА_7 , відповідно до вимог статті 1261 ЦК України належить дружина померлого ОСОБА_3 , син померлого ОСОБА_8 , та син ОСОБА_6 . 12.04.2021 року Державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Ющенко В.М., винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_3 , у зв`язку з тим, що зазначена вище квартира перебуває у спільній сумісній власності, тобто без зазначення часток ОСОБА_7 та ОСОБА_1 . Оскільки частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними тому вважає, що їй, ОСОБА_1 та померлому ОСОБА_7 на праві власності належить по 1/2 частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Так, як частка у спадковому майні, яка належить померлому ОСОБА_7 , становить 1/2, то шляхом математичних розрахунків отримує розмір належних спадкоємцям ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 часток: 1/2:3 = 1/2 * 1/3 = 1/6. Враховуючи, що син померлого ОСОБА_8 , відмовився від своєї частки у спадковому майні на користь дружини померлого ОСОБА_3 , частки спадкоємців у спадщині становлять: ОСОБА_3 , належить - 1/6+1/6=2/6=1/3 частка у спадковому майні; ОСОБА_6 , належить - 1/6 частка у спадковому майні.

Загальна вартість понесених судових витрат на момент подання позовної заяви складає 908 гривень 00 коп. Оскільки позивач ОСОБА_1 , є інвалідом II - групи безтерміново, то відповідно до п.9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

14.07.2021 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 за участі третьої особи: державного нотаріуса Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Ющенко Вікторії Миколаївни, про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням до підготовчого судового засідання.

21.10.2021 року суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Зоріна Д.О. ухвалою суду передала цивільну справу № 537/2931/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , за участю третьої особи - Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори, про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності на квартиру та визнання в порядку спадкування за законом права власності на частину нерухомого майна судді Хіневичу В.І. для вирішення питання про об`єднання з цивільною справою № 537/3142/21 до їх спільного розгляду.

06.12.2021 року суд своєю ухвалою відмовив у об`єднанні в одне провадження цивільної справи № 537/3142/21 та цивільної справи № 537/2931/21. Підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 за участі третьої особи: державного нотаріуса Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Ющенко Вікторії Миколаївни, про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування закрив та призначив справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, вказавши, що прохає суд залишити судові витрати на стороні позивача, та уточнила позовні вимоги, а саме прохала виключити у позовній вимозі №1 «яка належить останній на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 02.03.2005 року ».

В судовому засіданні представник позивачів - ОСОБА_2 підтримав уточнені позовні вимоги.

В судовому засіданні відповідач - ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_3 - ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог.

Третя особа - державний нотаріус Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Ющенко В.М. в судове засідання не з`явилася, однак завчасно направила клопотання про розгляд справи без її участі, вказавши що при ухваленні рішення судом покладається на розсуд суду.

Суд, заслухавши учасників справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2005 року, яке набрало чинності 03.04.2005 року, встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі. В 1989 році ОСОБА_7 вступив у житлово-будівельний кооператив для будівництва квартири на склад сім`ї із трьох осіб. В 1989 році він отримав на склад сім`ї із трьох чоловік двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 . Кімнати площею 16,8 і 11,6 кв.м.. В 1990 році шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 був розірваний. Залишкову вартість квартири сторони оплачували окремо. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 звернулася в управління кооперативу з заявою про розподіл вказаної квартири між нею та бувшим чоловіком ОСОБА_7 .. Рішенням загальних зборів членів ЖБК № 73/144 (протокол № 13 від 19.11.1990 року) було проведено розподіл квартири. ОСОБА_7 було виділено кімнату житловою площею 11,6 кв.м, а ОСОБА_1 разом із сином житлову кімнату площею 16,8 кв.м. Цим же рішенням ОСОБА_1 була прийнята в члени житлово-будівельного кооперативу. Рішенням Кременчуцького міськвиконкому №896 від 22.11.1990 року було затверджено рішення загальних зборів членів ЖБК. На підставі рішення Кременчуцького міськвиконкому на ім`я ОСОБА_9 було видано ордер № 395 від 18.12.1990 року на підставі якого їй та сину надавалась жила кімната площею 16.08 кв.м. в квартирі АДРЕСА_5 . 31.01.1992 року ОСОБА_1 повністю сплатила за квартиру останній внесок в сумі 3032 руб. 03 коп.. У 1997 році ОСОБА_1 звернулася в Кременчуцьке управління житлово-комунального господарства з заявою про видачу свідоцтва про право власності на жилу кімнату площею 16,8 кв.м в квартирі АДРЕСА_5 . Однак їй 16.12.1997 року помилково було видано свідоцтво на право власності на всю квартиру.

Зазначеним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2005 року, яке набрало чинності 03.04.2005 року, суд визнав недійсним свідоцтво № НОМЕР_1 , видане Кременчуцьким УЖКГ 16.12.1991 року на ім`я ОСОБА_1 про право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_4 . Визнано за ОСОБА_7 право власності на жилу кімнату площею 11,6 кв.м. в кооперативній квартирі АДРЕСА_4 та визнано за ОСОБА_1 право власності на жилу кімнату площею 16.8 кв.м в кооперативній квартирі АДРЕСА_4 . Приміщення кухні, ванної кімнати, туалету, комірки та коридору в кооперативній квартирі АДРЕСА_4 залишено в загальному користуванні ОСОБА_7 і ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , народився син - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого Автозаводським районним відділом ЗАГС м. Кременчук, актовий запис № 830.

В судовому засіданні також встановлено, та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_7 після розірвання шлюбу з ОСОБА_10 , зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 під час якого у них народився син ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про смерть Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області серії НОМЕР_3 від 09.10.2019 року, актовий запис №1661.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 57172175 від 09.08.2019 року, після смерті ОСОБА_7 в першій Кременчуцькій державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу № 318/2019.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 звернулися до нотаріуса першої Кременчуцької державної нотаріальної контори з документами для оформлення спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на часту квартири АДРЕСА_3 , що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 .. Однак постановою від 12.04.2021 року № 525/02-31 нотаріус першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Ющенко В.М. відмовив у вчиненні нотаріальної дії з підстав того, що не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Нотаріусом було встановлено, що спадкоємцями за законом після померлого ОСОБА_7 є дружина померлого - ОСОБА_3 - на 2/3 частки у спадщині, з урахуванням відмови сина померлого ОСОБА_8 на користь дружини померлого, та син померлого ОСОБА_6 - на 1/3 частку у спадщині. Інших спадкоємців, передбачених законом, немає. Заявлене спадкове майно, а саме квартира АДРЕСА_3 , на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2005 року, належить померлому ОСОБА_7 , за яким визнано право власності на жилу кімнату площею 11,6 кв.м. в кооперативній квартирі АДРЕСА_4 та ОСОБА_1 , за якою визнано право власності на жилу кімнату площею 16,8 кв.м. в кооперативній квартирі АДРЕСА_4 ; приміщення кухні, ванної кімнати, туалету, комірки та коридору в вищевказаній і залишити в загальному користуванні ОСОБА_7 та ОСОБА_1 . Разом з тим спадкоємці, надали витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Кременчуцьке від 04.04.2006 року №10296690 де зазначено, що квартира АДРЕСА_3 перебуває у спільній сумісній власності (тобто без зазначення часток) ОСОБА_7 та ОСОБА_1 . Оскільки при оформленні спадщини, як за законом так і за заповітом свідоцтво про право на спадщину видається із зазначенням частки майна, яке переходить до спадкоємця, у зв`язку з тим, що немає можливості встановити, яка частка (в простих арифметичних дробах) належала померлому ОСОБА_7 у вищевказаній квартирі АДРЕСА_3 , нотаріус роз`яснив процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Копія означеного нотаріусом витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Кременчуцьке від 04.04.2006 року №10296690, мається в матеріалах справи та дійсно містить відомості, що квартира АДРЕСА_3 перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

На час виникнення спірних правовідносин регулював особисті і майнові відносини, які виникають в сім`ї між подружжям Кодекс про шлюб та сім`ю України, в редакції від 20.06.1969 року, який наразі втратив чинність.

Так, ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, м айно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них (ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України).

На час виникнення спірних правовідносин, регулював особисті майнові відносини Цивільний кодекс Української Радянської Соціалістичної Республіки в редакції від 18.07.1963 року, який наразі втратив чинність.

Так, ст. 112 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки встановлював, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом (ст. 113 Кодексу)

З 1 січня 2003 Кодекс про шлюб та сім`ю України втратив чинність, у зв`язку з вступом в дію Сімейного кодексу України, який регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

З 1 січня 2004 року Цивільний кодекс Української Радянської Соціалістичної Республіки втратив чинність, у зв`язку з вступом в дію Цивільного кодексу України, який регулює особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Як зазначалося вище, рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2005 року було визнано право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_7 за кожним на окрему житлову кімнату та залишено у спільному користуванні кухню, ванну, коридор, туалет, комірку. При цьому, частки квартири визначені не були та право власності було зареєстровано як спільне сумісне.

Згідно із частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За умовами ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст. 368 ЦК України).

Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності за № 20 від 22.12.1995 року надано роз`яснення про те, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування роз`яснено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК України); частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Суд звертає увагу, що на час визнання права власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_7 за кожним на окрему житлову кімнату, сторони погодилися на такий розподіл, при цьому, більша кімната відійшла ОСОБА_1 з врахуванням проживанні у ній і спільної дитини.

Наявності будь-яких інших домовленостей про розмір частки у спільній сумісній власності між власниками судом під час судового розгляду не встановлено.

Крім того суд звертає увагу, що фактично позивач ОСОБА_1 , яка фактично володіє більшою кімнатою прохає визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, а також суд враховує визнання позову відповідачем.

Таким чином з урахуванням встановленого вище, суд приходить до висновку, що частки кожного співвласника із колишнього подружжя - ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_7 , квартири АДРЕСА_6 у праві спільної сумісної власності рівні та становлять по 1/2 частці кожному.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права га обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, його відсутність не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як вказувалося вище нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на часту квартири АДРЕСА_3 , що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю визначення часток у праві власності на означену квартиру.

При цьому, нотаріусом було встановлено коло спадкоємців, а саме, що спадкоємцями за законом після померлого ОСОБА_7 є дружина померлого - ОСОБА_3 - на 2/3 частки у спадщині, з урахуванням відмови сина померлого ОСОБА_8 на користь дружини померлого, та син померлого ОСОБА_6 - на 1/3 частку у спадщині, які у передбачені строки прийняли спадщину.

Згідно положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Тож враховуючи встановлені обставини та норми законодавства суд дійшов висновку про можливість визнання за ОСОБА_1 , права власності на 1/2 частку квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та визнати в порядку спадкування за законом за ОСОБА_6 право власності на 1/6 частку квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, враховуючи клопотання сторони позивача судові витрати слід залишити на позивачах.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 229, 256-257, 259, 263-265, 267, 273 ЦПК України суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 за участі третьої особи: державного нотаріуса Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Ющенко Вікторії Миколаївни, про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на 1/2 частку квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

Визнати за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частку квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.І. Хіневич

Повний текст рішення складено 08.12.2021 року.