ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/843/21 Номер провадження 22-ц/814/2582/21Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є. В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Гришко Інни Юріївни

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2021 року (повний текст складено 17.09.2021 року)

по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до місцевого суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами послуг підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді централізованого опалення та гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_1 , але не повністю розраховуються за вказані послуги, у зв`язку з чим за період з 01.10.2018 року по 01.02.2021 року утворилась заборгованість в розмірі 46057,30грн, яка, відповідно до положень ст.625 ЦК України підлягає стягненню з урахуванням індексу інфляції в сумі 1677,76грн, 3 % річних 2886,83грн, а всього 50621,89грн.

З урахуванням наведеного прохали стягнути зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» солідарно заборгованість за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в загальному розмірі 50621,89грн та судовий збір в розмірі 2270,00грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2021 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" заборгованість в сумі 33747,93грн.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" заборгованість в сумі 16873,96грн.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" судовий збір в сумі 1513,18грн.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" судовий збір в сумі 756,82грн.

З цим рішенням не погодились відповідачі, представник яких у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково:

- стягнути зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" заборгованість за послуги з централізованого опалення, яка утворилась за період із жовтня 2018 року по лютий 2021 року у розмірі 25011,13грн, інфляційні втрати 189,93грн та 3% річних 73,62грн, що в загальному розмірі становить 25274,68грн;

- стягнути зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води, яка утворилась за період із жовтня 2018 року по жовтень 2019 року у розмірі 5893,83грн, інфляційні втрати 40,23грн та 3% річних 19,91грн, що в загальному розмірі становить 5953,97грн;

- зобов`язати ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" скасувати безпідставно нараховану заборгованість та зробити перерахунок об`єму та нарахувань за послуги гарячого водопостачання у період з листопада 2019 року по травень 2020 року відповідно до умов Договору про надання послуг з централізованого опалення а централізованого постачання гарячої води від 23.04.2014 року, згідно норми питомого водоспоживання 0,120л/доба/особа;

- стягнути зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води, яка утворилась за період із червня 2020 року по лютий 2021 року у розмірі 450,00грн;

- вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що місцевим судом невірно було вказано суму боргу за послуги з централізованого постачання гарячої води 29598,78грн, оскільки, згідно розрахунку від 27.07.2021 року, борг за відповідні послуги вказано в сумі 25011,13грн.

Вказують, що місцевим судом помилково було прийнято невірно зроблений позивачем розрахунок суми інфляції на 3% річних, оскільки норми закону передбачають нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати та 3% річних.

Зазначають, що місцевий суд не врахував, що, відповідно до п.3 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього закону, зберігають чинність на умовах, визначених договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом, а отже до 01.05.2019 року та після 01.05.2019 рок залишаються чинними та продовжують діяти договори про надання комунальних послуг, які були укладені до введення в дію Закону №2189-VIII та до вказаних договорів не передбачено можливості застосування виконавцями послуг Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Вважають, що позивач, як виконавець послуг, повинен був кожного місяця належним чином оформити акти обстеження стану систем водопостачання будинку та засобів обліку води у житловому фонді, але позивач жодного разу такі акти не складав.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 13.05.2002 року, виданого Відділом приватизації житла управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_5 1/3, ОСОБА_1 1/3, ОСОБА_2 1/3. Право власності зареєстровано КП ПБТІ "Інвентаризатор" у реєстровій книзі за №114-15920 (а.с.91).

На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.04.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої полтавської державної нотаріальної контори Шендрик Т.А. та зареєстрованого в реєстрі за №1-208, ОСОБА_1 набула у власність як спадкоємиця матері ОСОБА_5 , 1939 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 (а.с.92).

Право власності зареєстровано державним нотаріусом 01.04.2015 року, номер запису про право власності 9252274, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №35772818 від 01.04.2015 року (а.с.93) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №259502335 від 02.06.2021 року (а.с.95).

Місцевим судом установлено та не заперечується сторонами, що ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" надає послуги по забезпеченню тепловою енергією у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води до багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_4 .

Власники квартири АДРЕСА_5 вказаного будинку є споживачами вказаних послуг позивача.

Так, 23.04.2014 року між ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" та ОСОБА_1 укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води щодо житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 , предметом якого, відповідно до п.1, є наступне: Виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та підігріву води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. В п.п. 5, 6 Договору визначено, що тарифи на послуги становлять: 1) з підігріву води за куб. метр. 41,86 грн. на одного мешканця: з централізованого опалення 3,04 гривень за кв. метр. Розмір щомісячної плати за надані послуги згідно з нормативами (нормами) споживання на момент укладення цього договору становить 276,46 грн., в тому числі за: підігрів води 83 грн. 72 коп., централізоване опалення 192 грн. 74 коп. (а.с.12).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що, оскільки відповідачам фактично надавались позивачем послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, то у них виник обов`язок по їх оплаті, відповідно до розміру часток кожного у праві власності на квартиру, на умовах, визначених укладеним між сторонами договором. При цьому, оскільки правовідносини між сторонами по справі є грошовими, то вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних також є правомірними.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

На підставі ст.ст.67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

У відповідності до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відтак, з наведеного вбачається, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно вимог статей 68, 162 ЖК України, наймачі та особи, яким на праві приватної власності належить будинок (квартира), зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Матеріалами справи установлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить 2/3, а ОСОБА_2 1/3 частин квартири АДРЕСА_1 .

23.04.2014 року між ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" та ОСОБА_1 укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води щодо житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 .

Відтак, з урахуванням доведеності факту надання позивачем відповідачам відповідних послуг, у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник обов`язок з їх оплати, у розмірі частки кожного з них у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відтак, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прохали ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» здійснювати їм постачання тепла, то вони фактично погодили правомірність нарахування оплати за надані послуги, проте відповідні платежі належним чином не вчиняли.

Матеріалами справи, зокрема, доданим до позовної заяви (а.с.8-9) та в подальшому уточненим (а.с.117-118) розрахунком заборгованості, установлено, що за адресою: АДРЕСА_2 ,наявна заборгованість з надання послуг з централізованого опалення та підігріву води за період з 01.10.2018 року по 01.02.2021 року в загальному розмірі 46057,30грн,яка не погашена відповідачами, а тому правомірно стягнута оскаржуваним рішенням суду, безпосередньо, з урахуванням того, що ОСОБА_1 є власницею 2/3 частини квартири, відтак, до стягнення з вказаної особи визначено 2/3 частини боргу у розмірі 30704,84грн та зі ОСОБА_2 як власника 1/3 частини квартири визначено до стягнення 1/3 частини боргу в сумі 15352,43грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що місцевим судом невірно було вказано суму боргу за послуги з централізованого постачання гарячої води 29598,78грн, оскільки згідно розрахунку від 27.07.2021 року борг за відповідні послуги вказано в сумі 25011,13грн, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, до стягнення з відповідачів визначена сума заборгованості, виходячи з даних, наведених в уточненому розрахунку заборгованості (а.с.117-118).

Посилання апелянта на те, що місцевим судом п.3 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» не взято до уваги, колегія суддів оцінює критично, оскільки як установлено, в будинку АДРЕСА_4 29.10.2019 року встановлений загальнобудинковий засіб обліку гарячої води (Акти про прийняття на абонентський облік, а.с.47-50), проте відповідачі до 20.05.2020 року (Акт від 20.05.2020 року, а.с.44) не мали квартирного засобу обліку (лічильника гарячої води), в період з жовтня 2019 року по квітень 2021 року в системі гарячого водопостачання будинку не зафіксовані аварійні ситуації, які призвели до значних втрат води, позивачем правомірно здійснювались нарахування за послуги постачання гарячої води до часу встановлення відповідачами квартирного засобу обліку гарячої води відповідно до п.11 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 та п.42 Договору про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води від 23.04.2014 року, укладеного між ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" та ОСОБА_1 .

Згідно з нормою ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що коли, у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вищевикладеного, оскільки матеріалами справи установлено, що відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання зі сплати коштів за надані послуги з централізованого опалення та підігріву води, місцевим судом обґрунтовано задоволено вимогу позивача та стягнуто на його користь зі ОСОБА_1 1118,51грн інфляційних втрат та 1924,55грн 3 % річних, та зі ОСОБА_2 - 559,25грн інфляційних втрат та 96,28грн 3 % річних, що відповідає розміру їх часток у праві власності на квартиру.

Твердження апелянта про помилковість зробленого позивачем розрахунку суми інфляції та 3% річних колегія суддів оцінює критично, оскільки зроблений стороною відповідачів власний розрахунок вказаних сум, безпідставно здійснено виходячи з сум, де за основу взятий не увесь розмір заборгованості, яка існує станом на конкретний місяць, а лише її частини, тобто розмір боргу, який утворився у відповідному місяці.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться фактично до незгоди із судовими рішеннями без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Гришко Інни Юріївни залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2021 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак