ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7390/21 Справа № 216/2146/19 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогі Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року, яке постановлено суддею Поповим В.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 07 червня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є онуком позивача, яка одноособово виховує його від дня його народження.

ОСОБА_2 дочка позивача, відповідач по справі перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 . Після народження дитини, відносини між подружжям були зруйновані, коли онуку було один місяць ОСОБА_2 перевезла ОСОБА_4 до позивача з його особистими речами та повідомила їй, що не має можливості опікуватись дитиною. Позивачці довелось залишити роботу та підти у відпустку по догляду за дитиною до досягнення ним шестирічного віку, ставши на облік в Управління праці та соціального захисту населення, на якому вона перебувала з 16 травня 2007 року по 12 березня 2010 року та з 12 березня 2010 року по 12 березня 2012 року. ОСОБА_4 з 01 травня 2007 року і до цього часу проживає разом з нею, будучи зареєстрованим за її місцем проживання

Наразі онук є учнем 5 класу, навчається в школі «на відмінно», отримує відзнаки за навчання, бере активну участь у гуртках, змаганнях, звідусіль характеризується лише з кращого боку.

Однак відповідачка ОСОБА_2 виявила бажання забрати ОСОБА_4 до себе в м. Одесу, на що останній не погодився та благав її не віддавати його матері.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 , посилаючись на ч. 3 ст. 161 СК України, просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з бабусею, за адресою: АДРЕСА_1 ,.

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , який під час розгляду справи змінила та посилаючись на те, що на час народження сина вона навчалась в Одеському обласному базовому медичному училищі, її мати ОСОБА_1 запропонувала їй допомогу по догляду за сином, оскільки з батьком дитини вона припинила стосунки та він виїхав з України, і саме за таких обставин її син почав проживати у її матері ОСОБА_1 .

Після закінчення училища вона мала намір сама доглядати сина, однак ОСОБА_2 наполягала на отриманні нею вищої освіти, тому 01 вересня 2008 року вона вступила до Одеського національного медичного університету, в якому навчалась шість років, а син залишився проживати із ОСОБА_2 на пропозицію останньої, оскільки їй довелось проживати у м. Одесі, однак вона весь цей час цікавилась життям сина та за можливості спілкувалась з ним.

Після закінчення університету вона повернулась до м. Кривого Рогу та деякий час проживала із ОСОБА_1 і своїм сином, маючи намір відселитись від останньої разом з сином, однак ОСОБА_1 перешкоджала їй забрати дитину. Враховуючи перешкоди зі сторони позивача ОСОБА_2 звернулась до органу опіки та піклування виконкому Центрально-Міської у м. Кривий ріг Ради з заявою щодо надання їй допомоги, на що їй було рекомендовано налагодити стосунки з матір`ю.

Згодом їй запропонували роботу в м. Одесі, тому вона вирішила переїхати туди разом з сином, однак ОСОБА_1 вкотре чинила перешкоди, що унеможливило переїзд разом з сином. На цей час ОСОБА_2 проживає в м. Одесі, працює у ТОВ «Юрія-Фарм», отримує високий заробіток та є фінансово забезпеченою людиною, має особисте житло з усіма належними умовами та має бажання, щоб син проживав разом з нею, так як має достатньо можливостей дати йому належну освіту і добробут, прагне забезпечити синові можливість жити у повноцінній сім`ї. Відповідачка ОСОБА_1 перешкоджає у її спілкуванні та проживанні з дитиною, налаштовує сина проти неї, що стало підставою для звернення до органу опіки та піклування, а також до органів поліції для вирішення цього питання, однак до бажаного результату це не привело.

Просила суд, відібрати малолітню дитину ОСОБА_4 у відповідачки ОСОБА_1 та передати дитину їй.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із його бабою ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні змінених зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 грн. 40 коп. у відшкодування витрат, понесених по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 .

Судом не враховано вимоги ч.І ст.151 СК України, відповідно до якої батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Тобто для правильного вирішення спору щодо місця проживання дитини цей спір повинен стосуватись батьків дитини, а не матері дитини та бабусі. Мати дитини як вже зазначалось має переважне право перед іншими особами щодо особистого виховання дитини.

Крім того, мати дитини не позбавлена батьківських прав, матеріали справи не містять ніяких доказів, що мати дитини не може створити дитині належних умов для виховання, навпаки, матеріали справи містять акт обстеження житлових умов матері дитини, згідно якого дитина забезпечена всім необхідним для нормального життя, розвитку та виховання.

Судом також не застосовано положення ст.163 СК України, відповідно до якої батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Також скаржник зазначає, що ОСОБА_1 припинила дозволяти хлопцеві відвідувати гімназію. В теперішній час дитина повністю зачинена в квартирі разом із ОСОБА_1 , і саме ця обставина має вкрай негативний вплив на психіку дитину, соціальні зв`язки якої порушені саме з вини ОСОБА_1 , яка не пускає дитину на вулицю, не дозволяє спілкуватись з матір`ю та однолітками.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Пантелєєв О.В., які кожен окремо підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Бурлаченко С.Ю., які кожен окремо, заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін, представник Департамента освіти і науки України Криворізької міської ради - Бородавка О.М., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 являється біологічною матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до Акту складеного 14.03.2019 року мешканцями будинку АДРЕСА_2 та завіреного головою правління ОСББ «Політехнічна 7» неповнолітній ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з бабусею ОСОБА_1 у період з травня 2007 року до даного часу, без реєстрації(прописки) (а.с. 10)

Згідно довідки про отримання (неотримання) допомоги №1642 від 14.03.2019 року ОСОБА_1 перебувала на обліку в управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради та отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16.05.2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 на дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14)

Відповідно до характеристики наданої Криворізькою гімназією № 95 ОСОБА_4 навчається в Криворізькій гімназії № 95 з 01 вересня 2018 року.

За час навчання ОСОБА_4 показав себе як старанний і працелюбний учень. Має хорошу пам`ять, добрі розумові здібності, стійку увагу. Мова виразна, думку висловлює чітко, лаконічно, узагальнює та аналізує навчальний матеріал, робить правильні висновки.

Юнак не має фізичних вад. Любить спорт, рухливі ігри. У вільний час відвідує гурток «Суднобудівництва» де зайняв призове місце у відкритих змаганнях із судно модельного спорту. Бере активну участь в громадському житті класу та шкоди, сумлінно виконує своє доручення (відповідальний за раду журналістики), будь-яку справ йому можна довірити- виконає бездоганно.

Активну участь у навчанні та вихованні ОСОБА_4 бере ОСОБА_1 . Супроводжує на заняття школи та гуртків. Вона багато уваги приділяє формуванню найкращих людських якостей свого онука. Регулярно відвідує батьківські збори, бере активну участь в житті класу, член батьківського активу (а.с. 18)

Відповідно до довідки ТОВ «Юрія-Фарм» ОСОБА_2 працює з 09.08.2016 року у ТОВ «Юрія-Фарм» на посаді медичного представника південного регіонального торгового представництва за основним місцем роботи і займає цю посаду по теперішній час. ОСОБА_2 працює з повною зайнятістю та її робочий день триває з 09-00 год по 18-00 го. Постяйним місцем роботи є місто Одеса. Загальна сума отриманого доходу ОСОБА_2 за період з квітня 2019 року по вересень 2019 року становить 129 473, 39 грн.(а.с. 90-91)

На неодноразові звернення ОСОБА_2 до служби у справах дітей виконавчого комітету Центрально-міської районної у місті ради щодо виконання нею батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , комісією з питань захисту прав дитини рекомендовано в інтересах дитини налагодити стосунки з матір`ю ОСОБА_1 , яка з самого народження займається вихованням малолітнього онука ОСОБА_4 його вихованням, розвитком, навчанням та лікуванням. Ужити усі можливі заходи щодо врегулювання конфліктних відносин з сином (а.с. 77, 97, 98)

Спір виник з привожу визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 .

Ухвалюючи рішення, про задоволення первісного позову ОСОБА_1 та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 суд першої інстанції з урахуванням принципу найкращих інтересів дитини, закріплений у ст. 3 Конвенції про права дитини, думки представника органу опіки та піклування та бажання самої неповнолітньої дитини ОСОБА_4 продовжувати проживати разом зі своєю бабою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Право на звернення до суду за судовим захистом прав, свобод та інтересів - одне із найважливіших конституційних прав громадян. Так, відповідно до частини першої та другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

З наведеного вбачається, що право на звернення до суду за судовим захистом є специфічним за змістом та колом суб`єктів процесуальним правом, що визнається як абсолютне та необмежене. Абсолютним воно є тому, що закон не встановлює матеріально-правових підстав для звернення до суду, а необмеженим - оскільки не може бути предметом жодної угоди, а також односторонньої відмови.

Наявність у особи права на звернення до суду з`ясовується судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі залежно від передумов, закріплених у цивільному процесуальному законодавстві, і не пов`язане з наявністю у такої особи права на задоволення позову. При цьому відсутність у особи права на звернення до суду має наслідком постановлення ухвали про відмову у відкриті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), закриття провадження у справі (частина перша статті 255 ЦПК України) або залишення заяви без розгляду (пункти 4, 11 частини першої статті 257 ЦПК України). В свою чергу право на задоволення позову залежить від наявності матеріально-правових підстав.

Разом з тим, враховуючи положення частин першої, другої статті 55 Конституції України, частини першої статті 4 ЦПК України слід зазначити, що баба також має право на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання свого онука.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду у справі № 356/417/17 від 04 березня 2020 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 наділена правом на звернення до суду з позовом про місце проживання дитини, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині на увагу суду не заслуговують.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 12 Конвенції про права дитини зазначено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Ухвалюючи рішення в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей. Їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, "відновити" сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.

Згідно з частиною третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Разом з тим, частиною третьою статті 161 СК України передбачено, що якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Згідно з ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Допитаний в суді апеляційної інстанції неповнолітній ОСОБА_4 , як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції наполягав на його проживанні разом з бабою ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

На думку колегії суддів, повно та всебічно встановивши фактичні обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, врахувавши як думку дитини так і її інтереси, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 щодо відібрання дитини.

Доводи апеляційної скарги, що судом не застосовано положення ст.163 СК України, відповідно до якої батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 припинила дозволяти хлопцеві відвідувати гімназію, не пускає дитину на вулицю, не дозволяє спілкуватись з матір`ю та однолітками, оскільки дані твердження є припущенням та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Як встановлено судом апеляційної інстанції у зв`язку з запобіганням поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-COV-2 та введенням на території України карантинних заходів неповнолітнім ОСОБА_4 було припинено відвідування навчального закладу та гуртків, після відміни якого неповнолітній ОСОБА_4 продовжив навчання в гімназії та відвідування гуртків.

Натомість, як встановлено колегією суддів, саме з матір`ю у неповнолітнього ОСОБА_4 напружені відносини і він категорично, на даний час не бажає жити з матір`ю. При цьому також ОСОБА_4 зазначив, що має стале коло друзів, оточення, яке не бажає змінювати та наполягає на проживанні з бабою ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, за наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами, а приведені в апеляційній скарзі доводи представника відповідачки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимогст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: