КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року

м. Київ

справа №755/7716/20

провадження № 22-ц/824/1704/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа- Товариство з обмеженою відповідальністю «Риф-Транс ЛТД»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на ухвалу Дніровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року у складі судді Савлук Т.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Риф - Транс ЛТД» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 5 000 000 грн, інфляційні втрати у сумі 897 110 грн, 3% річних у розмірі 393 037,20 грн, 103 906 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, 10 510 грн витрат зі сплати судового збору, 214 грн комісії за його сплату, 12 900 грн вартості експертного психологічного дослідження та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Дніровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року закрито провадження у даній справі.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 24 грудня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити до Дніпровського районного суду м. Києва для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновки, викладені в ухвалі, не відповідають обставинам справи.

Стверджує, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли не на підставі корпоративних, а на підставі цивільно-правових відносин між двома фізичними особами з приводу безпідставно набутих грошових коштів.

Зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач володіє (чи володів) корпоративними правами у ТОВ «Риф-Транс ЛТД», з огляду на що, у суду першої інстанції відсутні правові підстави стверджувати, що між учасниками даної справи виникли корпоративні правовідносини.

Оскільки ОСОБА_1 не є учасником ТОВ «Риф-Транс ЛТД» та не володіє часткою статутного капіталу вказаного товариства, не має на меті брати участь в управлінні та діяльності такого товариства, а вимоги останнього спрямовані до відповідача як до боржника у зобов`язальних правовідносинах, то ознаки корпоративного спору у даному випадку відсутні.

Уважає, що позовні вимоги фізичної особи про відшкодування моральної шкоди на підставі ч.3 ст.23 та ч.1 ст.1167 ЦК України підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Інші часники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити щ підстав, наведених у скарзі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала та просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до положень частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено здійснювати розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі місцевий суд виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами спору безпосередньо стосуються господарської діяльності ТОВ «РИФ-Транс ЛТД», учасниками господарського товариства виступають сторони цивільного процесу в цій справі, обраний позивачем спосіб захисту пов`язаний із питаннями формування статутного капіталу господарського товариства та належного виконання прав та обов`язків учасником господарського товариства, таким чином розгляд даної справи відноситься до компетенції господарського суду та проводиться в порядку господарського, а не цивільного судочинства, тому наявні підстави для закриття провадження у справі.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, ухвала суду не відповідає вказаним нормам, що відповідно до статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно частин першої та другої статті 124 Конституції України делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

З урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на будь-який правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції України), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізична особа та якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа-учасник приватноправових відносин. Отже, у порядку цивільного судочинства зазвичай можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесене до інших видів судочинства.

За положеннями статті 1 ГПК України (тут і далі - в редакції, чинній на час звернення з позовом до суду) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 зазначеного Кодексу господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

У частині другій статті 4 ГПК України (у редакції від 03 жовтня 2017 року) закріплено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов`язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 з вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 5 000 000 грн, інфляційних втрат у розмірі 897 110 грн та трьох відсотків річних у розмірі 393 037,20 грн, а також 103 906 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що вніс замість ОСОБА_4 у рахунок формування статутного капіталу частки учасника ТОВ «РИФ-ТРАНС ЛТД» 5 000 000 грн, проте остання вказані грошові кошти позивачеві не повернула, а тому ОСОБА_1 уважав, що зазначені грошові кошти були безпідставно набуті відповідачкою та підлягають поверненню.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 ГК Кодексу товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів.

Згідно частин 1, 3 ст. 167 ГК України корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що вимоги про стягнення грошових коштів та моральної шкоди обґрунтовані безпідставним набуттям відповідачем коштів за рахунок позивача.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 є або був учасником ТОВ «РИФ-ТРАНС ЛТД» та володіє/володів корпоративними права цього товариства або має на меті отримати частку у статутному товаристві та захистити будь-які корпоративні права.

Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого цивільного права та інтересу, порушеного, на його думку, відповідачем, оскільки остання отримала від позивача грошові кошти безпідставно та не повернула, колегія суддів уважає, що відсутні підстави вважати, що між позивачем та відповідачем або між позивачем та третьою особою виникли корпоративні правовідносини.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються порушення корпоративних прав позивача, відсутні підстави для висновку про наявність юрисдикції господарського суду за вимогами про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, заявленими фізичною особою на підставі ч.3 ст.23 та ч.1 ст.1167 ЦК України.

На підставі викладеного, колегія уважає, що суд першої інстанції не правильно визначився зі статусом сторін, а також з правовідносинами, що виникли між сторонами, не звернув у ваги на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач є або був учасником товариства та має або мав корпоративні права у ТОВ «РИФ-ТРАНС ЛТД» і звернувся за захистом таких прав, а тому доходить висновку, що вирішення даного спору повинно здійснюватись у порядку цивільного судочинства.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці «право на суд» передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду.

У своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства», 1975 р. суд відзначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики «справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження». Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.

Частиною 1 статті 379 ЦПК України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, колегія доходить висновку, що ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Дніровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року- скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено «09» лютого 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай