Справа № 226/1593/20

Провадження №2/226/10/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Клепка Л.І.,

при секретарі Тіссен О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мамонова А.А.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Мирноград Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за навчання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за навчання, в обґрунтування якого вказав, що згідно з наказом ректора ДВНЗ «ДонНТУ» від 10.08.2017 №306-80 ОСОБА_2 було зараховано студентом першого курсу ДВНЗ «ДонНТУ» денної форми навчання, факультет «Гірничий» за рахунок коштів фізичних осіб. 01.09.2017 року між ДВНЗ «ДонНТУ» і ОСОБА_2 було укладено договір про навчання №366/ГФ, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити його навчання за денною формою для здобуття освітнього ступеня «бакалавр», за напрямом підготовки 184 «Гірництво» на рівні державних стандартів освіти, а відповідач взяв на себе зобов`язання своєчасно, два рази на рік не пізніше 10 вересня і 20 лютого поточного навчального року вносити плату за освітню послугу в розмірах та у строки, встановлені договором. Проте з 01.09.2017 року по 31.01.2018 року плата за навчання відповідачем не здійснювалась, інформація про неможливість виконання зобов`язань з оплати освітньої послуги, як то передбачено умовами договору, навчальному закладу не подавалася. Відповідно до наказу №166 від 04.04.2018 відповідач був відрахований з числа студентів ДВНЗ «ДонНТУ». Так як відповідач в порушення умов договору за період з 01.09.2017 року по 31.01.2018 року плату за надання освітніх послуг не зійснював, за ним утворилася заборгованість в розмірі 6525 грн., яку він добровільно навчальному закладу не відшкодував. Зазначаючи на це, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за навчання в сумі 6525.00грн., пеню - 6081,25грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 499,83грн. та збитки від інфляції в розмірі 1307,61грн., а всього - на загальну суму 14413,69 грн. та понесені позивачем судові витрати в сумі 2102 грн.

Під час судового розгляду представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала і, обгрунтовуючи свою позицію викладеними у позовній заяві доводами, просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав суду свої письмові пояснення щодо заявлених до нього позовних вимог, згідно яких влітку 2017 він вирішив вступити до ДВНЗ «ДонНТУ» на навчання за денною формою навчання. З цією метою він підписав пусті бланки договору про навчання в ДВНЗ «ДонНТУ» та бланки додаткової угоди до цього договору, розраховуючи на можливість переведення його на бюджетну форму навчання, про що він дізнався від співробітників ДонНТУ. Примірники підписаного позивачем договору і додаткової угоди йому не надавалися. Наприкінці серпня 2017, отримавши від співробітників «ДонНТУ» інформацію про неможливість переведення на бюджетну форму навчання та не маючи на руках підписаного з боку позивача договору, він обгрунтовано вирішив, що юридичні відносини між ним та позивачем не встановлені. До навчання він не приступав, підручників не отримував, участі в екзаменаційних сесіях не приймав. З планом та графіками навчального процесу його ніхто не ознайомлював, документу про його обов`язок здобути освіту позивач йому не надавав. Про те, що його відраховано з числа студентів ДонНТУ, він дізнався лише з позову, а претензії про погашення заборгованості за навчання йому ніхто не направляв. Так як освітні послуги йому не надавалися і договором не було передбачено обов`язку замовника чи студента робити передоплату до початку надання освітньої послуги, вважає, що сплачувати заборгованість з навчання він не повинен. До того ж, вважає договір не укладеним, що згідно законодаства не потребує визнання його недійсним, а підписи ректора ДВНЗ в договорі і угоді вважає сумнівними. Разом з тим, якщо суд дійде іншої думки, просить застосувати строк позовної давності до нарахувань з пені.

Представник відповідача адвокат Мамонов А.А., діючий на підставі ордеру, проти задоволення позову заперечував, обгрунтовуючи свою позицію цими ж доводами. Крім цього, в судовому засіданні вказував, що сторони де дійшли згоди щодо договору. Зі сторони позивача договір підписував не сам ректор, а декан факультету, про що йому відомо з розмови з відповідачем, а зі сторони відповідача договір підписував не він сам, а його дружина. Відповідач писав тільки заяву на його участь у конкурсі на місця державного замовлення і на участь у конкурсі на місця за кошти фізичних осіб у випадку неотримання рекомендації на навчання за державним замовленням. Відповідач послуг навчального закладу не потребував, участі в навчальному процесі не приймав. Від навчання відповідач не ухилявся, але вважав, що договір не укладений, і про своє зарахування чи незарахування на навчання не знав. Звертав увагу суду на саме формулювання договору, де зазначається, що договір «укладається», але не «укладено». Також зазначав, що відповідач сумнівається у своєму підписі в договорі, але якщо припустити, що договір і угода дійсно підписані належною особою з боку позивача та самим ОСОБА_3 , то договір, на його думку, все одно не можна вважати укладеним, оскільки відповідачу після того, які він підписав проекти договору і угоди, один примірник цих документів не було повернуто і доказів направлення примірнику договору відповідачу позивачем не представлено.

Надавши оцінку спірним правовідносинам та дослідженим доказам, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно загальних умов виконання зобов`язання, встановлених частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень ч. 1 ст. 627, ст. 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначаються правові наслідки, встановлені договором або законом, які настають у разі порушення зобов`язання, зокрема - припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з вимогами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором.

Згідно ч. ч.1,6 ст.73 Закону України «Про вищу освіту» заклад вищої освіти відповідно до законодавства та статуту може надавати фізичним та юридичним особам платні послуги за умови забезпечення надання належного рівня освітніх послуг як основного статутного виду діяльності. Розмір плати за весь строк навчання для здобуття відповідного ступеня вищої освіти, підвищення кваліфікації, а також порядок оплати освітньої послуги (разово, щороку, щосеместрово, щомісяця) встановлюються у договорі (контракті), що укладається між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою, яка замовляє платну освітню послугу для себе або для іншої особи, беручи на себе фінансові зобов`язання щодо її оплати.

Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про вищу освіту» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; власне бажання; переведення до іншого навчального закладу; невиконання індивідуального навчального плану; порушення умов договору (контракту), укладеного між закладом вищої освіти та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; інші випадки, передбачені законом.

Судом встановлено, що 01.09.2017 року між ДВНЗ «ДонНТУ» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про навчання у ДВНЗ «ДонНТУ» №366/ГФ, відповідно до якого ДВНЗ «ДонНТУ» взяв на себе зобов`язання здійснити навчання відповідача за денною формою для здобуття освітнього ступеня «бакалавр» за напрямом підготовки «184-Гірництво», а відповідач, у свою чергу, взяв на себе зобов`язання щодо своєчасного внесення плати за освітню послугу в розмірах та у строки, встановлені договором (а.с.4). Тоді ж, 01.09.2017, між сторонами укладена і додаткова угода до договору, якою п.5.3 договору викладено в наступній редакції: «Кошти вносяться два рази на рік не пізніше 10 вересня і 20 лютого поточного навчального року. Кошти також можуть вноситися рівними чстинами щомісячно не пізніше 25 числа кожного місяця». Інші умови договору залишаються незмінними. Строк додаткової угоди установлено з 01.09.2017 по 31.01.2018. Після завершення строку дії додаткової угоди договір продовжує дію на попередніх умовах.

Згідно п.3.4 договору сторони визначили обов`язок замовника інформувати у письмовій формі виконавця і студента у разі неможливості виконання своїх обов`язків стосовно оплати послуги не пізніше 10 вересня і 20 лютого поточного року.

Згідно 5.2 договору, загальна вартість освітньої послуги з підготовки бакалавра становить 39 300 грн, у тому числі за кожний семестр на першому курсі навчання 6525 грн, на другому курсі 6550 грн, на третьому курсі 6585 грн.

Відповідно до п.5.3 договору кошти вносяться два рази на рік не пізніше 10 вересня і 20 лютого поточного навчального року. Договір підписаний сторонами (а.с.4,5).

Якщо замовник або студент письмово не повідомив виконавця про відмову від отримання освітніх послуг у зазначений в п.3.4 строк, вважається, що освітні послуги були надані виконавцем до дати видання наказу про відрахування студента, і замовник або студент повинні їх сплатити у відповідному розмірі.

Також договором передбачена відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання зобов`язань. Пунктом 6.1 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договорм сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством, а пунктом 6.2 передбачено нарахування пені у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення в разі несвоєчасного внесення плати за надання освітніх послуг за кожен прострчений день, починаючи з першого дня строку, що випливає з п.5.3 договору.

Пунктом 7.1 визначені випадки припинення договору, серед яких, зокрема, відрахування студента з університету згідно із законодавством або у разі невиконання п.п.5.3,4.2 цього договору протягом двох місяців.

Згідно архівної довідки ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» №33 від 05.05.2020, відповідача ОСОБА_2 на підставі наказу від 10.08.2017 року №306-08 було зараховано з 01.09.2017 студентом першого курсу денної форми навчання, група ГСп-17, факультет «Гірничий», для здобуття освітнього ступеня «Бакалавр» за напрямом підготовки 184 «Гірництво» за рахунок коштів фізичних осіб. Відповідно до наказу №166 від 04.04.2018 року відповідача ОСОБА_2 було відраховано з числа студентів у зв`язку з порушенням умов договору про навчання (а.с.24).

Згідно довідки ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» №36 від 11.12.2019, за студентом ОСОБА_2 за послугу навчання згідно з договором №366/ГФ від 01.09.2017 станом на 11.12.2019 рахується заборгованість в сумі 6525 грн. за період з 01.09.2017 року по 31.01.2018 року. Оплата за вказаний період не здійснювалася (а.с.25).

Згідно поданого позивачем розрахунку, загальна заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем, яку позивач просить стягнути з нього на свою користь, складає 14413,69 грн., з яких основний борг 6525 грн., сума нарахованої пені 6081,25 грн., індекс інфляції 1307,61 грн., 3 % річних 499,83 грн. (а.с.34-36).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Досліджені судом докази, надані позивачем, свідчать про порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати вартості освітніх послуг за договором.

Доводи відповідача і його представника про те, що договір є неукладеним суд не приймає.

Так, з дослідженого судом оригіналу договору про навчання у ДВНЗ «ДонНТУ» №366/ГФ від 01.09.2017, поданого позивачем за ініціативою суду на виконання вимог ст.95 ч.ч.2,6 ЦПК України, встановлено, що, підписавши договір, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору і набули прав і обов`язків, що випливають з його змісту. Виконавець взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання студента за денною формою для здобуття освітнього ступеня «бакалавра» та надати йому освітню послугу на рівні державних стандартів освіти, а замовник зобов`язався вносити плату за освітню послугу в розмірах та у строки, встановлені цим договором. Підписавши договір, позивач прийняв його умови, погодився, що у відповідності з п.5.3 договору він має вносити кошти за навчання два рази на рік не пізніше 10 вересня і 20 лютого поточного навчального року у встановленому в п.5.2розмірі та погодився з тим, що в разі письмового неповідомлення виконавця про відмову від отримання освітніх послуг у строк не пізніше 10 вересня і 20 лютого поточного начального року, вважається, що освітні послуги були надані виконавцем до дати видання наказу про відрахування студента і студент повинен їх сплатити у відповідному розмірі. Отже, доводи відповідача і його представника про те, що договір вважається неукладеним, що відповідач підписував пусті бланки договору і додаткової угоди до нього, що підпис ректора у договорі є сумнівним суд не приймає до уваги і відкидає їх як безпідставні та не підтверджені жодним доказом.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами і прийняті за договором зобов`язання відповідно до положень ст. ст. 526, 527,530 ЦК України мають виконуватися належним чином, у встановлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Несплата відповідачем послуг за навчання відповідно до ст.610 ЦК України є порушенням зобов`язання, що згідно п.1 ч.1 ст.611 ЦК України тягне за собою настання правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Пунктом 7.1 договору, укладеного між сторонами, визначено, що невнесення коштів за навчання є однією з підстав припинення договору.

Як встановлено судом, відповідача було відраховано зі складу студентів 04.04.2018 у зв`язку з порушенням умов договору про навчання.

Згідно ч. 2 ст. 615, ст. 625 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання та боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Крім того згідно ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, вимога позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості, яка складається з 6525грн. основного боргу, інфляційні втрат в розмірі 1307,61 грн. та 3 % річних, що складає 499,83 грн., є обгрунтованою.

Посилання відповідача і його представника на те, що відповідач не отримував освітніх послуг, так як не з`являвся на заняття, судом не приймаються, оскільки такі його дії є одностороннім порушенням зобов`язання, передбаченого ст.63 Закону України «Про вищу освіту» щодо дотримання правил внутрішнього розпорядку закладу вищої освіти і за відсутності порушення обов`язків за договором з боку позивача не звільняють його від обов`язку сплатити обумовлену у договорі суму за навчання до дати його виключення з навчального закладу.

Що стосується стягнення нарахованої відповідачу пені в сумі 6081,25 грн., суд вважає доводи відповідача і його представника щодо застосування спеціального строку позовної давності до вказаних вимог такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, якою визначається спеціальна позовна давність, до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені) застосовується позовна давність в один рік. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Пунктом 6.2 договору сторони погодили, що за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг замовник сплачує виконавцю пеню за кожний прострочений день, починаючи з першого дня строку, що випливає з п.5.3 договору, тобто з 11.09.2017, у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Під час судового розгляду представник позивача ОСОБА_1 , не заперечуючи проти застосування правил спеціальної позовної давності, подала свій письмовий розрахунок, за яким розмір пені за борговий період з 26.06.2019 по 26.06.2020 становить 1724,55грн., який не оспорювався представником відповідача ОСОБА_4 і приймається судом як обгрунтований.

Так як відповідачем прострочено грошове зобов`язання, вказана сума пені підлягає стягненню з нього на користь відповідача. А всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10056.99грн., з яких 6525 грн. основний борг, 1724,55грн. пеня, 499,83грн. 3% річних від простроченої суми, 1307,61грн. інфляційні збитки, розрахунок яких представником відповідача також не оспорювався.

Вирішуючи питання судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне відповідно до частини першої зазначеної статті стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1466,65 грн.

Керуючись ст.ст.2, 12-13,259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (податковий номер НОМЕР_1 ), місце реєстрації: місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», , місце розташування: м.Покровськ Донецької області, пл.Шибанкова, буд.2, заборгованість за навчання в сумі 10056 (десять тисяч п`ятдесят шість) грн. 99 коп., з яких основний борг - 6525 (шість тисяч п`ятсот двадцять п`ять) грн., пеня 1724 (одна тисяча сімсот двадцять чотири) грн. 55 коп., три проценти річних від простроченої суми 499 (чотириста дев`яносто дев`ять) грн. 83 коп., збитки від інфляції 1307 (одна тисяча триста сім) грн. 61 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» судовий збір в розмірі 1466 (одну тисячу шістсот шістдесят шість) грн. 65 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Вступна і резолютивна частини рішення проголошені 02 лютого 2021 року. Повний текст судового виготовлено 11 лютого 2021 року.

Суддя Л.І.Клепка