ПОСТАНОВА

Іменем України

07 грудня 2021 року м. Кропивницький

справа № 386/347/21

провадження № 22-ц/4809/1664/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області (суддя Гут Ю. О.) від 31 серпня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

08 квітня 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 жовтня 2010 року між сторонами по справі був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Відповідно до умов договору банк позичальниці надав кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов`язана сплачувати заборгованість за договором, але в порушення його умов свої зобов`язання вона не виконує, у зв`язку з чим станом на 17 березня 2021 року у неї виникла заборгованість, яка становить 12878,30,30 грн, з яких: 12021,00 грн - заборгованість за простроченим «тілом» кредиту; 857,30 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на такі обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачки борг в сумі 12878,30 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд мотивував його тим, що позивач не довів наявність невиконаного зобов`язання з боку відповідачки. При цьому суд вказав, що за період кредитування банк безпідставно списував з відповідачки заборгованість за процентами за користування кредитом, на яку банк не має права, бо не довів що досяг з відповідачкою у визначений законом спосіб домовленності про проценти. До того ж банк безпідставно здійснював погашення заборгованості по процентах шляхом збільшення ліміту кредитування. Оскільки сума списаних банком процентів перевищує суму заборгованості по «тілу» кредиту, то суд вважав, що фактично заборгованість відсутня.

Короткий зміст апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду позивач АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що суд неповно з`ясував обставини справи. Посилаючись на порушення з боку суду норм матеріального та процесуального права, позивач просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зокрема позивач вказує, що суд не дав належної оцінки доказам у справі. Він також зазначив, що у випадках, коли суд не згоден із наданим позивачем розрахунком заборгованості, то він мав би зробити свій розрахунок, а не відмовляти в позові з цієї підстави, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові ЄУН 755/7704/15-ц.

Відзив на апеляційну скаргу

На адресу ОСОБА_1 Кропивницький апеляційний суд рекомендованим листом направив свою ухвалу від 29 вересня 2021 року про відкриття апеляційного провадження у справі разом із копією апеляційної скарги та додатками до неї у якій роз`яснив відповідачці її право надати до суду відзив. Вказану ухвалу відповідачка отримала 05 жовтня 2021 року, що підтверджується матеріалами справи (а. с. 147), але відзив від ОСОБА_1 до суду не надійшов.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина третя статті 360 ЦПК України.

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини справи:

21 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» (у зв`язку зі зміною типу товариства змінено назву на АТ КБ «ПриватБанк) з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у банку ат Тарифів банку.

За змістом цієї анкети-заяви, ОСОБА_1 в повному обсязі приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua, і які разом із Пам`яткою клієнта і Тарифами банку складають договір банківського обслуговування.

Після цього, банк відкрив на ім`я ОСОБА_1 картковий рахунок та встановив на ньому кредитний ліміт, видав їй платіжну картку типу «Універсальна».

Відповідачка користувалася коштами, які їй надав банк, але своєчасно не надала банку коштів для покриття усієї заборгованості, яку нарахував банк.

За розрахунком банку заборгованість ОСОБА_1 станом на 17 березня 2021 року становить 12878,30 грн, в тому числі 857,30 грн заборгованість за простроченими процентами.

Апеляційний суд додатково встановив такі обставини:

21 жовтня 2010 року ОСОБА_1 була ознайомлена ПАТ КБ «ПриватБанк» з фінансовими умовами користування кредитною карткою «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та підписала довідку про умови кредитування (а. с. 18), зокрема, про те, що базова процентна ставка на місяць становить 3,0%, яка нараховується на залишок непростроченої заборгованості із розрахунку 360 днів на рік, а також, що розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, в тому числі плата за користування кредитних коштів у звітному періоді, які сплачуються до 25 числа місяця, наступного за звітним, реальна процентна ставка при сплаті заборгованості мінімальними платежами становить 3,27% на місяць.

Старт відкритого банком ОСОБА_1 карткового рахунку розпочався 21 жовтня 2010 року, коли та банк встановив кредитний ліміт 300 грн, який згодом збільшував.

ОСОБА_1 використовувала кошти банку шляхом зняття готівки, здійснення переказів, а також поповнювала картковий рахунок власними коштами, однак баланс її рахунку станом на 01 листопада 2020 року є від`ємним (а. с. 51 - 59).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Натомість за змістом ст. 599 ЦК України, виконання зобов`язання, проведеного належним чином, припиняє його.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Колегія суддів виходить з того, що у справах про відповідальність боржника за невиконання зобов`язання, зокрема грошового, саме позивач зобов`язаний довести наявність невиконаного зобов`язання, підстави його виникнення та розмір.

Свої вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, позивач обґрунтовував такими доказами:

підписаною ОСОБА_1 анкетою-заявою про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Тарифів банку від 21 жовтня 2010 року (а. с. 17);

витягом з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (а. с. 19 42);

підписаною ОСОБА_1 довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 21 жовтня 2010 року (а. с. 18), яка, серед іншого, містяться відомості про тип кредитної картки, валюту кредитування, процентну ставку у розмірі 3,0 % на місяць з розрахунку 360 днів на рік, розмір мінімального щомісячного платежу 7% від заборгованості, але не менше 50 грн, строк його сплати до 25 числа місяця, наступного за звітним, реальна процентна ставка на місяць 3,27%;

довідкою банку про перелік виданих відповідачці платіжних карток (а. с. 16);

довідкою банку про зміни кредитного ліміту за картковим рахунком ОСОБА_1 (а. с. 15);

випискою про рух коштів по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 21 жовтня 2010 року по 01 листопада 2020 року (а. с. 51 59) з відображенням прибуткових та витратних операцій;

розрахунком заборгованості ОСОБА_1 (а. с. 5 14).

З відзиву відповідачки на позов (а. с. 83 86) вбачається, що її заперечення стосовно вимог позивача перш за все стосувалися стягнення процентів за користування кредитом. Так відповідачка стверджувала, що банк не ознайомив її зі своїми тарифами, а підписана нею 21 жовтня 2010 року довідка про умови кредитування не може вважатися частиною договору з огляду на зміст її анкети-заяви. Вона також вказала, що банк не міг сам списувати з її кредитного рахунку кошти на погашення заборгованості по процентах.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення суд зобов`язаний зазначити, зокрема, таке: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не належить до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

За змістом ст. ст. 263 - 265 ЦПК України судовому рішенню мають бути притаманні такі властивості, як законність та обґрунтованість. При цьому обґрунтованість судового акту виявляється у повно і всебічно з`ясованих судом обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні й оцінені судом у мотивувальній частині рішення.

Цих приписів процесуального законодавства суд першої інстанції не дотримався, безпідставно залишивши поза увагою наведений у позовній заяві аргумент позивача про прийняття та погодження відповідачкою запропонованих їй банком умов кредитування, що підтверджується підписаною ним довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Фактично суд проігнорував цей доказ, не навів у рішенні жодних мотивів його неприйняття.

Усуваючи допущений судом першої інстанції недолік, колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що зі змісту ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України можна зробити висновок, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Норми статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України вказують на те, що кредитний договір є консенсуальним, двостороннім та відплатним.

Зобов`язання з кредитного договору передбачає єдиний обов`язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.

При цьому однією з істотних умов укладення кредитного договору, яка повинна бути узгоджена в договорі, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Надані позивачем докази, зокрема, анкета-заява відповідачки про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку в поєднанні з підписаною нею ж довідкою про умови кредитування з використанням кредити «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», вказують на те, що вона погодилася на запропоновані їй банком умови отримання банківської послуги з кредитування, зокрема, погодилася на сплату процентів за користування кредитними коштами в розмірі 3,0 % на місяць (36 % на рік - суд), що нараховується на залишок непростроченої заборгованості, погодилася на те, що у випадку повернення кредиту не в межах пільгового періоду реальна процентна ставка становитиме 3,27% на місяць, також зобов`язалася здійснювати на користь банку щомісячний платіж, який містить плату за користування кредитом, у розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн на місяць.

Твердження позивачки, з яким погодився суд першої інстанції, що вказана довідка не може вважатися частиною кредитного договору між банком і нею так, як вона не вказана в її анкеті-заяві колегія суддів апеляційного суду відхиляє з таких міркувань.

Згідно з анкетою-заявою відповідачки, яка загалом визнає факт укладення між нею і позивачем договору, договір складається з цієї заяви, пам`ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку.

З цієї ж анкети-заяви вбачається, що при зверненні до банку ОСОБА_1 бажала отримати банківську послугу, а саме отримати платіжну картку «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом у сумі 1000 грн.

Підписана нею в один і той самий день з анкетою-заявою довідка про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» містить відомості саме про тарифи на запропоновану банком послугу кредитування рахунку за програмою платіжна картка «Універсальна».

Отже, по суті підписані позивачкою анкета-заява про надання платіжної картки «Універсальна» та довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» не містять суперечності між собою, стосуються одного і того ж предмету.

В п. 7.11 постанови Великої Палати Верхового Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, в якому Суд надає роз`яснення щодо застосування ним норм ст. 207 ЦК України, вказано: «Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію».

Таким чином, підписана відповідачкою довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка містить тарифи банку, в поєднанні з її анкетою-заявою, вказують на те, що між нею та банком в письмовій формі досягнуто домовленості не лише про надання кредиту та строки і умови його повернення, а й про сплату нею, як позичальником, процентів за користування кредитом за межами тридцятиденного пільгового періоду.

Отже, суд першої інстанції порушив порядок дослідження та оцінки доказів, неповно встановив фактичні обставини справи в цій частині, безпідставно вказав, що відповідачка не погоджувалася на тарифи банку зі сплати процентів, що потягло необґрунтований висновок суду про відсутність у позивача права на отримання від відповідачки процентів за користування нею кредитом.

Колегія суддів апеляційного суду оцінює доводи апеляційної скарги в цій частині, як обґрунтовані.

Право позивача вимагати від відповідача сплати процентів за користування кредитом ґрунтується на нормах статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України та умовах укладеного між сторонами по справі договору, зокрема, тих які містяться в узгодженій ними довідці про умови кредитування.

За наявності у позивача права нараховувати проценти за користування відповідачкою кредитом суд першої інстанції безпідставно виснував, що сплачені відповідачкою за весь період кредитування кошти на погашення процентів у сумі 21122,26 грн покривають з надлишком визначену банком заборгованість по «тілу» кредиту в межах ліміту кредитування. Тож мотиви, за яких суд дійшов висновку про відсутність заборгованості, є помилковими.

Однак, при цьому суд першої інстанції слушно звернув увагу на те, що банк здійснював списання заборгованості відповідачки по процентах за рахунок збільшення їй кредитного ліміту.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку боргу та виписки про рух коштів ОСОБА_1 , з 21 жовтня 2010 року по 30 вересня 2015 року банк регулярно щомісяця здійснював нарахування заборгованості по процентах з наростальним підсумком і визначав її саме як прострочену заборгованість (с. 5 9).

Натомість з 01 жовтня 2015 року і до 01 липня 2019 року банк ввів у розрахунок колонку «Відсотки погашені за рахунок кредита», а нараховані ним проценти відносив до заборгованості по «тілу» кредиту, пропорційно збільшуючи його. При цьому відповідачка таку заборгованість по процентах не сплачувала.

Банк жодним чином не пояснив суду чим він керувався здійснюючи таке погашення заборгованості по процентах.

При цьому, на переконання суду, правовою основою таких дій банку не можуть бути Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 так, як відповідачка заперечує факт ознайомлення з ними на час укладення договору та заперечує ідентичність наданого відповідачем витягу (а. с. 19 42) з Умов та правил тим, які діяли на час укладення договору.

Згідно з анкетою-заявою відповідачки банк її повідомив, що такі Умови та правила розміщені на офіційному сайті ПриватБанку в мережі Інтернет за посиланням www.privatbank.ua .

Однак, оглянутий судом сайт позивача містить архівні копії Умов та правил лише з 01 вересня 2013 року, тобто архівної копії цих Умов в редакції станом на 21 жовтня 2010 року на сайті позивача немає, що позбавило суд можливості перевірити відповідність наданого позивачем витягу тому примірнику, з яким була ознайомлена або мала можливість ознайомитися відповідачка на час укладення договору.

За таких умов суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який не може бути розцінений, як складова частина укладеного між банком і відповідачкою кредитного договору.

Схожий за змістом висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Неврахування судом при вирішенні цієї справи наданих позивачем Умов та правил надання банківських послуг не спростовує той факт, що між сторонами по справі був укладений кредитний договір так, як анкета-заява позивачки та довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» підтверджують досягнення між банком і споживачем банківських послуг домовленості про істотні умови надання кредиту (в цьому випадку відновлювальної кредитної лінії).

Повертаючись до оцінки доводів відповідачки та висновку місцевого суду з питання правомірності дій банку по погашенню заборгованості по нарахованим процентам за рахунок збільшення кредитного ліміту, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що з наданих позивачем розрахунку боргу та виписки про рух коштів на рахунку відповідачки вбачається, що за період з 01 жовтня 2015 року по 01 липня 2019 року банк в такий спосіб здійснив погашення заборгованості позичальниці за нарахованими процентами за рахунок збільшення банком її боргу по «тілу» кредиту на загальну суму 9365,78 грн (а. с. 9 13). Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду про неправомірність таких дій позивача так, як правові підстави (закон або договір) для таких дій банку відсутні, а сама позичальниця такі трати не робила.

Тож позивач неправильно визначив суму заборгованості по «тілу» кредиту в розмірі 12021,00 грн.

У зв`язку з цим з розрахованої позивачем заборгованості по «тілу» кредиту належить вирахувати погашені банком в односторонньому порядку проценти у спосіб збільшення заборгованості за кредитом, а тому фактично заборгованість відповідачки за кредитом становить: 12021,00 - 9365,78 = 2655,22 грн.

Сплату цієї заборгованості ОСОБА_1 доказами не підтвердила, тож вона підляже стягненню з неї, як невиконане зобов`язання.

При цьому твердження відповідачки, викладене у відзиві на позов, з яким погодився суд першої інстанції, про те, що позивач в такий спосіб безпідставно списав, як проценти з рахунку позивачки кошти на суму 21122,26 грн не підтверджується жодним розрахунком та суперечить відомостям про рух коштів на її рахунку та розрахунку заборгованості, який надав позивач.

Неправомірне погашення банком у період з 01 жовтня 2015 року по 01 липня 2019 року заборгованості відповідачки по процентах за користування кредитом шляхом свавільного збільшення заборгованості по кредиту не означає неправомірності нарахування таких процентів, як і процентів до та після цього періоду в межах строку кредитування, а тому з відповідачки підлягає стягненню заборгованість по процентах в межах заявленого розміру відповідної позовної вимоги 857,30 грн.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог банку.

Про судові витрати

Згідно з п. п. «в» ч. 4 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням цього з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню часткова компенсація сплаченого позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви (2270,00 грн, а. с. 4) пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 619,71 грн.

Крім того, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню компенсація сплаченого позивачем судового збору за подання до суду апеляційної скарги (3405,00 грн с. 122) пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1549,28 грн, а всього 5141,55 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 31 березня 2021 року скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПривтБанк» (ідентифікаційний код юридичної особи у ЄДР 14360570) заборгованість за кредитним договором від 21 жовтня 2020 року № б/н в сумі 3512,52 грн (три тисячі п`ятсот дванадцять гривень п`ятдесят дві копіки), яка складається із заборгованості безпосередньо по кредиту в сумі 2655,22 грн та заборгованості по процентах в сумі 857,30 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПривтБанк» (ідентифікаційний код юридичної особи у ЄДР 14360570) компенсацію судового збору в сумі 1549,28 грн (одна тисяча п`ятсот сорок дев`ять гривень двадцять вісім копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

О. І. Чельник