Справа № 604/818/19
Провадження № 2/604/16/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючого судді Сташківа Н.Б.

за участю :

секретаря судового засідання Гамана В.Т.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Підволочиську Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_4 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що з 08.07.2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Підволочиського районного суду від 18.09.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. 09 червня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 укладено шлюб, після чого позивач змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 ». Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_10 , батьками якого є ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . Фактично шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем було припинено ще до розірвання шлюбу, з відповідачем проживали окремо, дитина проживала та проживає з позивачем. Спорів щодо визначення місця проживання дитини відповідач не заперечував. Проте весь час відповідач життям сина ОСОБА_5 не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні. Станом на день звернення до суду дитина не пам`ятає батька та не має до нього жодних почуттів. При спілкуванні із матір`ю ніколи про нього не запитував та не цікавився. Позивач із сином проживає у трьохкімнатній квартирі разом із своїм чоловіком ОСОБА_7 та сином ОСОБА_10 . Дітям забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачем, її синами та чоловіком склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дітей, їх повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Нагляд за станом здоров`я сина ОСОБА_5 з моменту його народження і по сьогоднішній день здійснює мати, ОСОБА_3 . Батько участі у сфері життя дитини не приймав. З 2012 року і по даний час відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зокрема не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Усі питання щодо виховання сина вирішується позивачем самостійно, без участі та підтримки відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача, вона прикладає всі свої зусилля та можливості для розвитку дитини. Крім того у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментних зобов`язань, зокрема 4119,97грн та 3116,75 грн. Таким чином відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, зокрема не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не надає дитині матеріального утримання, не забезпечує свого неповнолітнього сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідного для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєння нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, у зв`язку з чим, просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, що у них викладені. Крім того позивач ОСОБА_3 доповнила, що до 2012 року сторони перестали проживати та вести спільне господарство, відповідач не цікавився станом здоров`я дитини, у вихованні та навчальному процесі участі не брав, не відвідував батьківські збори. У подальшому разом із співмешканкою виїхали у Республіку Італію не повідомивши її засоби зв`язку чи місце проживання. Враховуючи те, що вона мала намір оформити дозвіл на виїзд дитини у Чеську республіку, де працює та проживає, вимушена була розшукувати його. Пояснила, що передумовою звернення до суду із позовом послужило те, що між нею та відповідачем виник конфлікт з приводу надання дозволу на виїзд дитини за кордон, оскільки вона проживає та працює у Чеській республіці, а тому, відповідно, хоче, що б дитина продовжила навчання та проживання у даній республіці де може надати їй належне виховання, догляд та утримання. У подальшому порадили звернутись до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. Крім того, на запитання захисника пояснила, що дійсно мав місце факт подарунку телефонна, проте вона його повернула відповідачеві, оскільки дізналась, що він оспорив розмір аліментів у суді апеляційної інстанції. У зв`язку з чим просить позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Від представника відповідача 21.11.2019 року поступив відзив на позовну заяву. Згідно відзиву відповідач не погоджується із заявленими вимогами з огляду на те, що причиною невиплати аліментних зобов`язань являється його нестабільний матеріальний стан та відсутність роботи. Крім того заборгованість по аліментних зобов`язаннях виникли протягом квітня-жовтня 2016 року. Причиною невиплати аліментних зобов`язань послужило несвоєчасне повідомлення виконавчої служби, проте після його отримання кошти сплачував. На час розгляду справи заборгованість відсутня. Крім того позивач посилається на те, що він не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не дає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, нехтує своїми батьківськими обов`язками. Наведене не відповідає дійсності, оскільки на прохання позивача та сина, давав згоду на відкриття віз та виїзд дитини за кордон до будь-яких країн. Крім того, дав згоду на постійне проживання дитини у Чеській республіці. Також з метою матеріального забезпечення дитини відчужив у його користь належну йому квартиру. Дана обставина підтверджується договором дарування. Також пояснив, що повноцінному спілкуванню із дитиною йому перешкоджає позивач та її батьки, а рідкі побачення із дитиною зумовлені різними місцями їх проживання. У 2016 році, коли приїхав до сина, у той час, коли він перебував у батьків позивачки у с. Староміщина подарував йому мобільний телефон, проте батьки спричинили конфлікт, відібрали у дитини телефон та віддали назад. Дитина коли розмовляла із ним то постійно оглядалась, остерігалась. На даний час, коли намагається дотелефонуватись до сина, він не відповідає.

В судовому засіданні представник відповідача та відповідач ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог позивача категорично заперечили з підстав, що викладені у відзиві до позову. Крім того відповідач ОСОБА_4 суду пояснив, що заборгованість зі сплати аліментів виникла у зв`язку з тим, що перебував за межами території України та заробляв кошти на проживання, крім того мав хірургічне втручання, на що також необхідні були кошти, однак на даний час заборгованість погашена повністю і буде своєчасно сплачувати аліментні зобов`язання. Також відповідач при ухвалені рішення просить врахувати ту обставину, що син постійно проживає з матір`ю за межами території України, а тому він і не має змоги з ним бачитись, неодноразово намагається зателефонувати, однак він не брав слухавку на його повідомлення не відповідав. Вважає, що на таку поведінку сина ОСОБА_5 вплинула позивач по справі, котра є для нього авторитетом і син постійно зростав при ній, а також її батьки, котрі вороже до нього ставляться. Просить врахувати також той факт, що він подарував сину належну йому квартиру і не заперечує щодо стягнення та сплати аліментних зобов`язань. Крім того пояснив, що дійсно між ним та колишньою дружиною мав місце конфлікт щодо виїзду дитини на навчання та проживання у Чеську республіку, у зв`язку із чим, позивач і звернулась до суду із позовом про позбавлення його батьківських прав, проте він ніколи не заперечував і кожного року видавав дозвіл на проїзд до Чеської республіки разом із матір`ю. Доводи позивача про те, що він не дбає, не бере участі у вихованні, матеріально не забезпечую дитину є голослівними і такими, що не обґрунтовані належними та допустимими доказами. В задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явились, просять справу розглянути у відсутності їх представника.

За вказаних обставин справу слід слухати у відсутності представника служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації на підставі поданих ними та учасниками процесу доказів.

Суд, заслухавши доводи позивача по справі та її представника, заперечення відповідача по справі та його представника, проаналізувавши надані сторонами докази у їх повній сукупності приходить до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи із наступних міркувань :

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у раз його порушення, невизнання або оспорювання, та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.164 ч.1 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров"я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позов про позбавлення батьківських прав позивачами заявлений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України. Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як встановлено у судовому засіданні із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області, сторони по справі ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 являються батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 09 червня 2016 року позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_7 уклали шлюб. Прізвище після реєстрації шлюбу позивача змінено з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 ».

Від даного шлюбу у ОСОБА_7 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_10 . Вказане стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 26 липня 2019 року, виданого Великоберезовицькою селищною радою, вбачається, що позивач ОСОБА_3 проживає у АДРЕСА_1 . Місце проживання являє собою 3-ох кімнатну квартиру загальною площею 87,1 кв.м. Пільгами та субсидіями не користуються. Сім`я проживає у квартирі, власником якої являється малолітній син ОСОБА_5 . Умови проживання задовільні. Батько дитини ОСОБА_4 участі у вихованні сина не приймає.

Згідно довідки - інформації, виданої класним керівником Тернопільської ЗОСШ І-ІІІ ступенів вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчався у даній школі з 2016 року. Протягом навчання успіхами та поведінкою ОСОБА_5 цікавились лише мама та вітчим. Брали активну участь в житті класу, завжди відвідували батьківські збори.

Батько ОСОБА_4 протягом даного періоду не брав участь у навчально-виховному процесі сина ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки Великоберезовецької лабораторії від 22 липня 2019 року виданої лікарем ОСОБА_13 вбачається, що протягом спостереження дитини ОСОБА_5 з 2012 року по даний час, на огляд проводився у супроводі матері і вітчима.

Згідно характеристики виданої Великоберезовецькою селищною радою № 1220 від 26 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 . За час проживання в селищі ОСОБА_3 характеризується з позитивної сторони, ввічлива, хороша мати та дружина, скарг від сусідів та жителів селища в селищну раду не поступало. Компроментуючих матеріалів на ОСОБА_3 та членів її сім`ї в селищній раді не має.

Згідно довідки виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради №2961 від 30 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована і проживає у АДРЕСА_1 разом із синами ОСОБА_5 та ОСОБА_10 .

Разом із тим, з пояснень позивача ОСОБА_3 встановлено, що неповнолітній ОСОБА_5 проживає разом із матір`ю, вітчимом ОСОБА_7 та братом ОСОБА_10 у Чеській республіці, де і навчається.

Вказане підтверджується також інформацією Служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації № 69/01-32/6 від 07.02.2020 року, відповідно до якої вбачається, що ОСОБА_5 04.12.2019 року вибув зі школи на тимчасове місце проживання за кордон.

Згідно розрахунку заборгованості з виплати аліментів по виконавчому листу № 604/4519/18 від 16.07.2018 року станом на 22.06.2021 року їх розмір складає 1523,75 грн, сплачено 18200 грн. Відповідно до квитанції від 10.09.2021 року ОСОБА_4 сплатив заборгованість боргу, виконавчому збору та витратах в сумі 3000 грн.

Таким чином, на час ухвалення рішення у відповідача ОСОБА_4 відсутня заборгованість зі сплати аліментних зобов`язань на утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 .

Згідно договору дарування від 03 вересня 2013 року вбачається, що ОСОБА_4 подарував, а обдарований ОСОБА_5 прийняв у дар квартиру за номером АДРЕСА_2 .

Згідно заяв від 01.08.2019 року та 13.08.2020 року, посвідчених Генеральним консульством України в Неаполі, відповідач ОСОБА_4 надавав згоду на відкриття візи та виїзд за кордон своєї дитини будь-якими видами транспорту до Чеської республіки та будь-яких інших країн-учасниць Шенгенської угоди у супроводі ОСОБА_3 .

Згідно резолютивної частини висновку Тернопільської районної державної адміністрації № 01-712/01-10 від 03.07.2020 року, комісія з захисту прав дитини вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 пояснила, що являється дружиною відповідача ОСОБА_4 . За час їх спільного проживання чоловік постійно допомагав сину продуктами харчування, одягом, матеріально забезпечував, намагається дотелефонуватись, проте син не відповідає. Також вказала, що позивач ОСОБА_3 та її рідні вкрай вороже ставляться до відповідача, не надають можливості побачитись із сином, морально на нього впливають, коли чоловік хотів подарувати сину ОСОБА_5 мобільний телефон і син прийняв цей подарунок, то позивач та її батьки заборонили та повернули подарунок.

Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 суду пояснила, що на час звернення позивача ОСОБА_3 працювала начальником служби у справах дітей Підволочиської селищної ради. У 2019 році позивач усно звернулась з підстав, що відповідач ОСОБА_4 після припинення із нею відносин виїхав за межі території України, місце проживання їй не відомо, а тому немає можливості разом із дитиною виїхати без його дозволу до Чеської республіки, де працює та проживає. Зі слів позивача ОСОБА_17 та її сина батько жодної участі у вихованні і житті дитини не приймав. Заяви на комісію зі сторони ОСОБА_3 щодо позбавлення батьківських прав, чи інших скарг не надходило, а тому і не було зібрано жодних доказів на підтвердження її слів. Першочерговою підставою звернення у службу послужило те, що позивач не мала змоги виїхати без дозволу відповідача ОСОБА_4 за межі території України із дитиною, ніж самі обставини та причини щодо позбавлення останнього батьківських прав.

Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18 суду пояснив, що являється братом позивача ОСОБА_3 . З відповідачем перебував у хороших відносинах і являється його кумом. Проживає із своєю сім`єю окремо від позивача та відповідача, проте постійно зустрічались, переважно у батьків на свята. Після розірвання шлюбу відповідач не з`являвся до дитини, будь-якої участі у вихованні та забезпеченні не приймав. Крім того відповідач ОСОБА_4 не давав дозвіл на виїзд дитини за кордон. З цього приводу його сестра і звернулась до суду про позбавлення батьківських прав.

Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_19 суду показала, що являється тіткою неповнолітнього сина ОСОБА_5 . ОСОБА_3 проживала в Італії, потім у Тернополі, у подальшому в Чеській республіці. Зустрічались, коли вони приїздили за кордону. Відповідач ОСОБА_4 не цікавився сином, не дбав та не забезпечував його, не запрошував до себе. Дані обставини їй відомі зі слів позивача ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_5 . Останній раз спілкувалась із відповідачів 5 років тому, під час хрещення її дитини, після того бачила з далека, проте не говорила.

Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_20 пояснила, що являється бабцею позивача ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_3 не цікавився сином ОСОБА_5 , станом його здоров`я, здобутками у школі, загалом не знав, де він навчався, матеріально не забезпечував. ОСОБА_3 проживала з сином у Італії, потім ОСОБА_5 проживав із нею у с. Березовиця Тернопільського району, а дочка працювала за кордоном та заробляла кошти на ремонт їх квартири, після цього вона разом із сином переїхали проживати до Чеської республіки. Після приїзду дитини в Україну відповідач відмовлявся надати дозвіл на те, щоб дитина поїхала надалі на навчання у школі та проживання разом із матір`ю. Пояснила, що відповідач ОСОБА_4 один раз прийшов та привітав сина з днем народження та приніс подарунок, однак, враховуючи те, що напередодні вони дізнались про його оскарження судового рішення про стягнення із нього аліментів, подарунок був повернутий. Вважає, що наявні усі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносного свого сина ОСОБА_5 .

Будучи опитаним у судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_5 суду пояснив, що з батьком він не спілкується з 2012 року. Батько не цікавиться його справами, станом здоров`я та навчанням, не допомагає матеріально, не телефонував до нього та не спілкувався з ним, жодного разу не прийшов на заходи, де він приймав участь, не надавав йому дозволу на виїзд за кордон на навчання, не пояснивши причин такої відмови. Не було, щоб батько хотів з ним зустрітись, відпочити, поїхати чи провести час разом. Вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав відносно нього.

За вказаних обставин, з наданих та проаналізованих у судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що відповідач не у повній мірі виконував свої батьківські обов`язки щодо виховання дитини, не цікавився його духовним та фізичним розвитком, не відвідував навчальні заклади, у яких навчався син ОСОБА_5 , мав заборгованість по сплаті аліментних зобов`язань, яка на час розгляду справи погашена у повному обсязі. Разом із тим, суд бере до уваги ті обставини, що для повноцінної участі відповідача ОСОБА_4 у вихованні дитини є перешкоди, оскільки між відповідачем ОСОБА_4 та самою дитиною склалися негативні відносини, дитина не бажає спілкуватись із батьком, про що вказав у судовому засіданні і така обставина, на думку суду, є причиною того, що відповідач не має можливості у повній мірі належним чином виконувати свої батьківські обов`язки по відношенні до дитини, зокрема у спілкуванні та виявленні інтересів дитини, розширенню кругозору, можливості разом відпочити, провести час, хоча і, як сам пояснив, бажає виконувати свої батьківські обов`язки і умислу щодо невиконання таких не має. Крім того дитина постійно проживає та навчається за межами території України у Чеській республіці, що є віддаленим від місця проживання відповідача, оскільки останній періодично перебуває на заробітках у республіці Італії. Також з пояснень сторін та свідків судом встановлено, що дійсною причиною звернення позивача ОСОБА_3 з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_4 послужив конфлікт між сторонами щодо надання дозволу на виїзд дитини ОСОБА_5 за межі території України, проте на час розгляду справи відповідачем ОСОБА_4 надано такий дозвіл. Позивач ОСОБА_3 з позовом до відповідача ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу батька не зверталась. Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_4 відчужив в користь свого сина ОСОБА_5 належну йому на праві власності квартиру за номером АДРЕСА_2 . Заборгованість по аліментних зобов`язаннях на час розгляду справи відповідачем погашена у повному обсязі.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 умисно не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, за час спільного проживання із дружиною, а саме до 2012 року дбав та турбувався про сина. Будь-які заходи попередження та впливу до відповідача попередньо не застосовувались.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

П 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Тлумачення цієї норми права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Вказана правова позиція висловлена у Постанові ВС України від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В судовому засіданні позивачем та її представником не доведено, а судом не здобуто належних та достатніх доказів доведеності прямої винної поведінки та умислу ухилення відповідача ОСОБА_4 від виконання своїх обов`язків по вихованню сина ОСОБА_5 .

За вказаних обставин, суд вважає, що у задоволенні вимог позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав слід відмовити.

Разом з тим, суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_4 , оскільки він не належним чином вмотивований, незрозуміло з яких підстав комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_4 , не мотивувала та не перевірила належним чином доводів ОСОБА_3 та сина ОСОБА_5 , взявши до уваги виключно їх пояснення та довідки із школи та медичного центру, що відповідач не відвідував навчальні та медичні заклади. Разом із тим, відсутність батька на батьківських зборах та медичних установах разом із сином, жодним чином не може свідчити, що він не брав участь у вихованні сина в розумінні ст. 164 СК України. Крім того, суд також не бере до уваги покази свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_5 щодо підставності позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_4 за обставин, що він не надає матеріальної допомоги дитині, взагалі не дбає про нього та не цікавиться його життям, оскільки дані обставини спростовуються проаналізованими та дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами та показами свідків та відомі їм виключно зі слів позивача ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_5 . Крім того, як було встановлено судом, позивач ОСОБА_3 звернулася із позовом до суду про позбавлення батьківських прав лише після того, як у неї вийшов конфлікт із відповідачем ОСОБА_4 щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон і вказаний позов їй порадили подати, щоб обійти процедуру звернення до суду із позовом про надання згоди на виїзд дитини за межі території України без дозволу та згоди відповідача ОСОБА_4 .

Керуючись ст. ст. 10,60,212,213,215,294, п. 4 ст. 295 ЦПК України, ст. ст. 150,164, Сімейного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського Апеляційного суду Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом такого ж строку з часу отримання копії даного рішення.

Головуючий - підпис

з оригіналом згідно:

Суддя Підволочиського районного суду

Тернопільської області Н.Б. Сташків