КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/8136/2021 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сушко Л.П., Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Житлово-будівельного кооперативу «Київміськбуд-5» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 березня 2021 року по справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Київміськбуд-5» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Житлово-будівельний кооператив «Київміськбуд-5» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що на праві приватної власності нежилі приміщення загальною площею 227,9 кв.м.у будинку АДРЕСА_1, що знаходяться на комунальному обслуговуванні балансоутримувача Житлово-будівельногокооперативу«Київміськбуд-5», належать відповідачам у таких частках: ОСОБА_1 - 2/3 частини,ОСОБА_2 - 1/3 частина, на підставі договору купівлі - продажу частини нежилих приміщень, посвідченого 19 лютого 2002 року приватним нотаріусам Піщенко Т.Г., право власності на яке зареєстроване КМ БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, про що видане реєстраційне посвідчення №022547. Особовий рахунок на належне відповідачам майно відкритий позивачем на відповідачів. Неоплачена заборгованість відповідачів перед позивачем за житлово-комунальні послуги за період з 01 травня 2019 року до 30 вересня 2020 року складає 47 454,92 грн,в тому числі 46 104,17 грн - за утримання будинку та прибудинкової території, 536,98 грн- інфляційні втрати, 813,77 грн -3% річних, що підтверджується довідкою про заборгованість. Відповідно до належних кожному з відповідачів часток у праві власності на приміщення, розмір вимог становить: до ОСОБА_1 2/3 частки від суми заборгованості, до ОСОБА_2 - 1/3 частка від суми заборгованості. З урахуванням зазначеного позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість у вказаному розмірі, покласти на відповідачів судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2021 року позов Житлово-будівельного кооперативу «Київміськбуд-5» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Житлово-будівельного кооперативу «Київміськбуд-5» заборгованість за період з 01 травня 2019 року по 30 вересня 2020 року за надані послуги з утримання будинку у розмірі 30 736,11 грн, інфляційні втрати у розмірі 357,99 грн, 3% річних - 542,51 грн, а всього на загальну суму 31 636,61 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Житлово-будівельного кооперативу «Київміськбуд-5» заборгованість за період з 01 травня 2019 року по 30 вересня 2020 року за надані послуги з утримання будинку у розмірі 15 368,06 грн, інфляційні втрати у розмірі 178,99 грн, 3% річних - 271,26 грн, а всього на загальну суму 15 818, 31 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнутоз ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Житлово-будівельного кооперативу «Київміськбуд-5» витрати по сплаті судового збору по 1051,00 грнз кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат з оплати професійної правничої допомоги Житлово-будівельний кооператив «Київміськбуд-5» подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм процесуального та з неповним дослідженням доказів, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача витрати по сплаті професійної правничої допомоги у розмірір 8 333,33 грн, стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача витрати по сплаті професійної правничої допомоги у розмірі 4 166,67 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що суд першої інтанції не врахував, що Житлово-будівельний кооператив «Київміськбуд-5» частково сплатив Адвокатському бюро «Тарас Кулачко та партнери» 3 000,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу, витрат, оскільки рішення суду не набрало законної, що обумовлювалося сторонами у договорі і акті. Суд не надав оцінку та безпідставно не взяв до уваги листа Адвокатського бюро «Тарас Кулачко та партнери» від 23.06.2020, яким погоджено акт Житлово-будівельного кооперативу «Київміськбуд-5» зміну призначення платежу за платіжним дорученням №252 від 08.07.2020 внаслідок допущеної описки у призначенні платежу в даному платіжному дорученні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , через свого представника ОСОБА_4 , подали апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким прийняти до спільного розгляду зустрічну позовну заяву про скасування рішення кооперативу, визнання незаконними дій по нарахування оплати за житлово - комунальні послуги, стягнення моральної шкоди, відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі.

В обґрунтування доводій апеляційної скарги відповідачі зазначили, що судом першої інстанції застосовано до даних правовідносин норми Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875, які виникли після втари чинності даного закону. Суд помилково відніс спірні відносини до відносин щодо надання житлово - комунальних послуг. Також вказали, що суд належним чином не встановив та не перевірив обгрнутованість розміру заборгованості, заявленої позивачем. Звернули увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у прийнятті до спільного розгляду зустрічної позовної заяви відповідачів, що унеможливило здійснення об`єктивного судового розгляду справи. Також судом не забезпечено розгляд заяви про відвід до ухвалення рішення по суті спору.

Відповідачі подали до суду заяву про розгляд справи у судовоу засіданні з викликом сторін для надання можливості надати суду пояснення та доведеність суду їх переконливості.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивача відповідачіне скористалися.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачів позивач зазначив про необґрунтованість її доводів та просить відмовити у задоволенні скарги з наведених у відзиві підстав.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційних скарг, а також надав сторонам строк для подачі відзивів.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимогЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без виклику учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.А тому колегія суддів відхиляє клопотання сторони відповідача щодо розгляду справи із викликом учасників справи у судове засідання суду апеляційної інстанції. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг позивача та відповідачів, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Так, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Як передбачено частиною другоїстатті 382 ЦК Україниусі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно із частиною першоюстатті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загальногокористування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до вимогстатті 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`управитель зобов`язаний, зокрема, забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги був визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

У відповідності до частини першоїстатті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Статтею 7 цього Законувизначені права і обов`язки споживача (індивідуального споживача), зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов`язком - оплата наданих житлово-комунальних послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із частиною першою статті 9 даного Закону України споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено розподіл житлово-комунальних послуг за порядком затвердження цін і тарифів на них.

Відповідно до частини 7 статті 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Із матеріалів справи вбачається, що за даними Статуту, затвердженого рішенням загальних зборів членів кооперативу від 16 жовтня 2016 року (Протокол № 3), Житлово-будівельний кооператив «Київміськбуд-5» створено виключно для обслуговування, ремонту і реконструкції жилого будинку та утримання прибудинкової території. Метою діяльності кооперативу є забезпечення належного утримання будинку; забезпечення згоди власників квартир, жилих та нежилих приміщень будинку про порядок реалізації ними своїх прав на володіння, користування та розпорядження об`єктами будинку, що перебувають у спільній власності членів Кооперативу.

Згідно протоколів Загальних зборів членів ЖБК «Київміськбуд-5» від 21.08.2013, від 19.05.2019 було прийнято рішення про встановлення тарифів на утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 11,90 на 1 кв.м.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації Виконавчого органу Київської міської ради від 11.10.2016 №982, внесено зміни до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами незалежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, встановлених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30 вересня 2014 року №1078.

Відповідно до Розпорядження Київської міської державної адміністрації Виконавчого органу Київської міської ради від 01.06.2018 №936, унесено зміни до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами незалежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, встановлених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30 вересня 2014 року №1078.

Згідно Розпорядження Київської міської державної адміністрації Виконавчого органу Київської міської ради від 07.06.2018 року № 962, унесено зміни до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами незалежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, встановлених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30 вересня 2014 року № 1078.

Положеннями статті 3 ЦК Українипередбачено, що принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьоїстатті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

За приписами частини четвертоїстатті 319 ЦК Українивласність зобов`язує.

Статтею 525 ЦК Українипередбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що за період з 01 травня 2019 року до 30 вересня 2020 року у відповідачів перед позивачем наявна заборгованість по сплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території на загальну суму 47 454,92 грн, заборгованість нарахована щодо нежилих приміщень загальною площею 227,9 в будинку АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачаму відповідних частках.

Нарахована заборгованість підтверджується наданими позивачем розрахунками, які стороною позивача не спростовані.

Вирішуючи спір в частині вимог позивача про стягнення з відповідачів заборгованості по оплаті наданих послуг, суд першої інстанції з урахуванням змісту зазначених норм матеріального права та встановлених фактичних обставин справи дійшов обґрунтованого висновку про те, що Житлово-будівельний кооператив «Київміськбуд-5», який створено власниками квартир багатоквартирного будинку з метою управління і забезпечення експлуатації єдиного комплексу нерухомого майна, фактично здійснювало управління вказаним житловим будинком та несло витрати як з утримання та обслуговування будинку, так і прибудинкової території, а відповідачі, які є власниками нежитлових приміщень у цьому будинку, не відмовлялись від таких послуг, отримували їх та не оплачували їх вартість, а тому наявні підстави для стягнення з відповідачів заявленої позивачем заборгованості зі сплати внесків з утримання будинку та прибудинкової територіїза період з 01 травня 2019 року до 30 вересня 2020 в сумі 47 454,92 грн, у відповідності до часток права власності на приміщення, належних відповідачам.

Відповідно до частини другоїстатті 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведені положення частини другої статті 625 ЦК України, а також те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у вказаний період.

Розмір заборгованості зі сплати внесків з утримання будинку та прибудинкової території з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних за весь час прострочення, визначений позивачем та прийнятийсудом, відповідачами належними, допустимими та достатніми доказами спростований не був.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не прийняв до розгляду зустрічну позовну заяву про скасування рішення кооперативу, визнання незаконними дій по нарахування оплати за житлово - комунальні послуги, стягнення моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки позовні вимоги про визнання недійсними загальних зборів членів Житлово-будівельного кооперативу «Київміськбуд -5», визнання незаконними дій Кооперативу та стягнення моральної шкоди не мають спільного предмету з первісним позовом про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги, не є взаємопов`язаними, а тому у суду були відсутні підстави для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду із первісним, оскільки такий розгляд є недоцільним.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги у тому, що судом не було розглянуто заяву відповідачів про відвід судді, оскільки така заява була передана головуючому після ухвалення судового рішення по суті спору у даній справі, що чітко вбачається із матеріалів справи.

Інші доводи апеляційної скарги відповідачів, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Також суд першої інстанції вірно вважав, що з відповідачів на користь позивача не підлягали стягненню витрати на правничу допомогу згідно договору про надання правничої допомоги №18/06/2020 від 18 червня 2020 року, оскільки такі витрати не підтверджені.

Відповідно до п.1 ч.2ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відмовляючи у стягненні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції керувався ч.1 ст.81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК Українипередбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись з даним позовом до суду позивач Житлово-будівельний кооператив «Київміськбуд-5» уклав з Адвокатським бюро «Тарас Кулачко та партнери» Договір про надання правничої допомоги №18/06/2020 від 18 червня 2020 року, відповідно до умов яких Бюро бере за себе зобов`язання надати правничу допомогу з усіх питань, пов`язаних із правами позивача у цивільній справі за позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованість за житлово-комунальні послуги.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 23 червня 2020 року, Бюро надано, а Житлово-будівельним кооперативом «Київміськбуд-5» прийнято наступні юридичні послуги: складення, підготовка до подачі та подача до Дніпровського районного суду м. Києва позовної заяви Клієнта до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення на користь Клієнта заборгованості за житлово-комунальні послуги, втрат від інфляції і 3% річних; кількість витрачених годин - 2 год 30 хв; вартість однієї години - 5 000,00 грн, загальна вартість послуг - 12 500,00 грн.

Відповідно до виписки по рахунку, ЖБК «Київміськбуд-5» сплачено за послуги правничої допомоги, надані Адвокатським бюро «Тарас Кулачко та партнери» в розмірі 3 000,00 грн, призначення платежу «оплата за послуги з надання правничої допомоги згідно дог №01/0712020 від 02.07.20 та акта від 02.07.20». Однак, як було зазначено вище судом, договір був укладений 18 червня 2020 року та акт виконаних робіт - 23 червня 2020 року.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в частині стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити, оскільки відсутні докази понесення позивачем таких витрат.

Довідка складена Адвокатським бюро «Тарас Кулачко та партнери» від 23.06.2020 не може слугувати належним доказом на підтвердження зарахування адвокатським товариством 3 000, 00 грн від позивача за послуги надані адвокатом у даній справі. Крім того, суд вірно зауважив, щосума зазначена в акті значно відрізняється від суми зазначеній у банківській виписці. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правову допомогу.

Доводи в тій частині, що адвокатським бюро доведеться виконати ще ряд робіт з правової допомоги у зв`язку із оскарженням рішення суду безпідставні і не можуть ураховуватися судом під час вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки суд досліджує питання в розрізі реальних фактів по виконаним зобов`язанням, а не майбутніх зобов`язань адвокатського бюро перед клієнтом.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційнійних скаргах сторін, відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скаргх висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст.7,367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Житлово-будівельного кооперативу «Київміськбуд-5» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 30.11.2021 року.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Л.П. Сушко

В.І. Олійника