Постанова

Іменем України

08 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 2-3590/10

провадження № 61-6977св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу адвоката Гонтарєва Романа Миколайовича в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 березня 2020 року у складі судді Мазурик О. Ф. у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У квітні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 479 750,00 грн, як безпідставно отриманих та відшкодування моральної шкоди у розмірі 80 000,00 грн.

Заочним рішенням від 04 березня 2010 року Шевченківський районний суд м. Києва позов задовольнив частково та стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 479 750,00 грн, як безпідставно набутих коштів.

У задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовив.

Постановою від 03 грудня 2019 року Київський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2010 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 479 750,00 грн. У решті позовних вимог відмовив. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 730,00 грн.

У лютому 2020 року адвокат Гонтарєв Р. М. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року.

Заяву мотивував тим, що після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції відповідач отримала копію вироку Святошинського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року у кримінальній справі № 759/7714/14-к, яким ОСОБА_3 визнано винуватою та засуджено за те, що вона в складі злочинної організації спільно з іншими особами заволоділа шляхом обману і зловживання довірою коштами ОСОБА_1 .

Заявник зазначав, що коштами ОСОБА_1 на суму 479 750,00 грн заволоділа ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 та Святошинський районний суд м. Києва у вироку від 06 квітня 2017 року задовольнив цивільний позов ОСОБА_1 та стягнув на його користь 479 750,00 грн з ОСОБА_3 .

Після отримання 16 січня 2020 року копії вироку і ознайомлення з ним, ОСОБА_2 виявила істотну обставину для справи, що не була та не могла бути відома відповідачу на час розгляду цієї справи у суді апеляційної інстанції.

Заявник просила переглянути за нововиявленими обставинами постанову суду апеляційної інстанції від 03 грудня 2019 року, скасувати постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про скасування заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2010 року та ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Короткий зміст ухвал суду апеляційної інстанції

Ухвалоювід 20 лютого 2020 року Київський апеляційний суд заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє Гонтарєв Р. М. , про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року залишив без руху.

Ухвалу суд апеляційної інстанції мотивував тим, що як вбачається з копії вироку Святошинського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року у кримінальній справі № 759/7714/14-к за обвинуваченням ОСОБА_3 , який ОСОБА_2 долучено до заяви, остання приймала участь у даній кримінальній справі (70 аркуш копії вироку). Тобто, про істотну обставину, на яку посилається ОСОБА_2 у своїй заяві, вона могла дізнатися 06 квітня 2017 року (день ухвалення вироку), а із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року звернулася 17 лютого 2020 року, тобто з пропуском строку, визначеного пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України.

ОСОБА_2 , пропустивши визначений законом строк на подання заяви, не додала до заяви клопотання про поновлення такого строку.

У березні 2020 року адвокат Гонтарєв Р. М. в інтересах ОСОБА_2 подав до суду заяву на усунення недоліків та клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою від 13 березня 2020 рокуКиївський апеляційний суд у задоволенні клопотання ОСОБА_2 , в інтересах якої діє Гонтарєв Р. М. , про поновлення строку на подання заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами відмовив. Заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє Гонтарєв Р. М. , про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами залишив без розгляду.

Ухвалу суд апеляційної інстанції мотивував тим, що про обставину заволодіння ОСОБА_3 грошовими коштами ОСОБА_1 , яка на думку заявника є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, заявник могла дізнатися 18 квітня 2017 року, а із заявою про перегляд судового рішення звернулася 17 лютого 2020 року, тобто, заяву про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року ОСОБА_2 подала після закінчення строку, визначеного пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України.

Оскільки за нормами процесуального права поновлення процесуального строку залежить не лише від дати коли особа дізналася, а і від дати коли особа могла дізнатися про істотну для справи обставину, наведені ОСОБА_2 обставини для поновлення процесуального строку не є поважними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2020 року до Верховного Суду, адвокат Гонтарєв Р. М. в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суд апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою від 27 квітня 2020 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження, витребував справу з суду першої інстанції, надіслав учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснив їм право подати відзив на касаційну скаргу.

Підставою для відкриття касаційного провадження є абзац 2 частини другої статті 389 ЦПК України.

У червні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження адвокат Гонтарєв Р. М. в інтересах ОСОБА_2 зазначає порушення норм процесуального права, а саме статті 424 ЦПК України.

Касаційну скаргу заявник мотивував тим, що вирок оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 18 квітня 2017 року, однак у зв`язку з знеособленням відомостей щодо імен потерпілих та позивачів не можливо було дізнатися про те, що коштами ОСОБА_1 заволоділа саме ОСОБА_3 та що саме з неї були стягнуті ці кошти; під час проголошення вироку заявник не була присутня, а про те, що вироком встановлено істотну обставину дізналася лише після отримання копії вироку 16 січня 2020 року.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що заочним рішенням від 04 березня 2010 року Шевченківський районний суд м. Києва позов задовольнив частково та стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 479 750,00 грн, як безпідставно набутих коштів. У задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовив.

Постановою від 03 грудня 2019 року Київський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2010 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 479 750,00 грн. У решті позовних вимог відмовив. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 730,00 грн.

У лютому 2020 року адвокат Гонтарєв Р. М. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року.

У березні 2020 року адвокат Гонтарєв Р. М. в інтересах ОСОБА_2 подав до суду клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_2 зазначала, що вона дійсно брала участь у розгляді Святошинським районним судом м. Києва кримінальної справи № 759/7714/14-к за обвинуваченням ОСОБА_3 , так як 16 лютого 2015 року її було допитано в цій справі як свідка. За час розгляду цієї кримінальної справи вона викликалася судом лише один раз, а саме на судове засідання 16 лютого 2015 року, тобто фактично за два роки до ухвалення у справі вироку (06 квітня 2017 року).

Під час проголошення вироку вона не була присутня в судовому засіданні, а про те, що вироком установлено нововиявлену обставину, про яку зазначено в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, вона дізналася лише після того, як ознайомилася з вироком 16 січня 2020 року.

Посилаючись на те, що про істотну обставину для перегляду судового рішення вона дізналася лише 16 січня 2020 року, коли отримала копію вироку, просила поновити строк на подання заяви про перегляд постанови від 03 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами.

З матеріалів цивільної справи та наданого ОСОБА_2 копії вироку Святошинського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року вбачається, що 22 листопада 2008 року СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві порушено кримінальну справу № 01-12124 стосовно громадянина США ОСОБА_5 за ознаками складу злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.

25 лютого 2009 року СВ ГУ МВС України порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_2 та 27 лютого 2009 року ОСОБА_2 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, у зв`язку з тим, що у період з листопада 2006 року до 21 листопада 2008 року, діючи за попередньою змовою з громадянином США ОСОБА_5 та невстановленими особами, шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) заволоділа чужим майном в особливо великих розмірах.

15 квітня 2010 року ГСУ МВС України порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і невстановлених слідством осіб за ознаками злочину, передбачених частиною четвертою статті 28, частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 205, частиною третьою статті 209, частиною першою статті 255, частиною другою, третьою статті 358 КК України, яку в той же день об`єднано в одне провадження з кримінальною справою № 01-12124.

15 квітня 2010 року ОСОБА_2 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених частиною четвертою статті 28, частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 205, частиною третьою статті 209, частиною першою статті 255, частиною другою і третьою статті 358 КК України.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення у лютому 2019 року ОСОБА_2 посилалася на те, що кримінальну справу відносно неї ще не розглянуто та вирок не ухвалено (т. 1, а. с. 143-146).

З наданого ОСОБА_2 вироку Святошинського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року вбачається, що предметом судового розгляду був лише виділений в окреме провадження епізод щодо ОСОБА_3 , яка була учасником злочинної організації (більше п`яти учасників), яку створив і очолив громадянин іншої країни (далі - «МІЛІОНЕР-НАСТАВНИК»), і яка діяла у період з вересня 2006 до 22 листопада 2008 року на території України.

ОСОБА_3 , у складі злочинної групи, визнано винною по епізоду щодо заволодіння грошовими коштами ОСОБА_1 . Однак особливості кримінального провадження полягають у тому, що прізвища учасників злочинної групи не вказуються, якщо судом проводився розгляд виділених матеріалів із кримінальної справи відносно лише одного учасника злочинної групи.

ОСОБА_2 у кримінальній справі була допитана як свідок і показала: «з ОСОБА_3 познайомилася в компанії «ГСТ» 08 листопада 2006 року, остання проводила її кваліфікаційний відбір, а потім уклала з нею договір на платне навчання - це був вхід в систему, до цього свідок працювала страховим агентом. В системі «ГСТ» вона, свідок, пройшла шлях від старшого до кантрі тренера. ОСОБА_5 виділив серед інших тренерів ОСОБА_14 та її з чоловіком - ОСОБА_11 і публічно проголосив, що вони будуть керівниками тренінгових центрів, а тому після того, як вона працювала у тренінговому центрі ОСОБА_14 (м. Київ, вул. Ярославів вал), у 2007 році разом з партнерами відкрила новий центр в АДРЕСА_1 . Так, за вказівкою ОСОБА_5, вона стала керівником тренінгового центру системи «ГСТ», і вже там організовувала зустрічі слухачів, їх навчання, приймала від них гроші.»

З матеріалів справи вбачається, що кримінальні справи відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стосуються одних і тих самих обставин та за один і той же період.

За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень вирок Святошинського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року відносно ОСОБА_3 оприлюднено 18 квітня 2017 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Межі розгляду справи судом

Підставою для відкриття касаційного провадження є абзац 2 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме: порушення норм процесуального права - статті 424 ЦПК України.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України передбачено, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або істотно ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, суди мають враховувати, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і незалежних від волі та поведінки особи причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного проміжку часу без поважних причин, таке рішення порушує принцип правової визначеності.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, процесуальним законом встановлені часові обмеження на вчинення тих чи інших процесуальних дій, у цій справі йдеться про подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення.

Встановивши, що кримінальні справи відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стосуються одних і тих самих обставин та за один і той же період, а оскільки кримінальна справа відносно ОСОБА_2 не розглянута, то остання була зацікавленою особою в отриманні інформації щодо результатів розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_3 та за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень вирок Святошинського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року відносно ОСОБА_3 оприлюднено 18 квітня 2017 року, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що саме з цього часу ОСОБА_2 могла дізнатися про результати розгляду справи відносно ОСОБА_3 .

Таким чином, оскільки про обставину заволодіння ОСОБА_3 грошовими коштами ОСОБА_1 , яка на думку заявника є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, заявник могла дізнатися 18 квітня 2017 року, а із заявою про перегляд судового рішення звернулася 17 лютого 2020 року, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що заяву про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року ОСОБА_2 подано після закінчення строку, визначеного пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України.

Оскільки за нормами процесуального права поновлення процесуального строку залежить не лише від дати коли особа дізналася, а і від дати коли особа могла дізнатися про істотну для справи обставину, апеляційний суд правильно вважав, що наведені ОСОБА_2 обставини для поновлення процесуального строку не є поважними.

Доводи касаційної скарги про те, що вирок оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 18 квітня 2017 року, однак у зв`язку з знеособленням відомостей щодо імен потерпілих та позивачів не можливо було дізнатися про те, що коштами ОСОБА_1 заволоділа саме ОСОБА_3 та що саме з неї були стягнуті ці кошти; під час проголошення вироку заявник не була присутня, а про те, що вироком встановлено істотну обставину дізналася лише після отримання копії вироку 16 січня 2020 року, є неприйнятними та не свідчать про порушення судом апеляційної інстанції статті 424 ЦПК України, і зазначеним доводам була надана належна оцінка судом апеляційної інстанції, про що зазначено у мотивувальній частині судового рішення.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката Гонтарєва Романа Миколайовича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 13 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук І. М. Фаловська