Справа № 766/5225/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2021р. Херсонський міський суд Херсонської області

у складі: головуючої судді Зуб І.Ю.,

при секретарі Щербань А.А.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні за правилами загального провадження цивільну справу за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Херсонської міської ради (1, місцезнаходження: 73000, м. Херсон, пр. Ушакова, б.37) про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із даною позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 . Позов мотивований наступним, що після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишалась спадщина у вигляді частки в квартирі АДРЕСА_2 . Спадкоємцями є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка відмовилась від прийняття спадщини. Друга Херсонська державна нотаріальна контора відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із неможливістю отримати дублікат правовстановлюючого документа.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення розгляду справи у його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, при вирішення справи покладається на розсуд суду.

30.04.2021 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

17.05.2021 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.08.2021 року витребувано докази, а саме: матеріали інвентарної справи та копії спадкових справ.

11.10.2021 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

З копії свідоцтва про право власності від 27.12.1996 року, яке видане Відділом приватизації Херсонського відділення Одеської залізниці, вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_2 . Відповідно до відмітки на даному свідоцтві, право власності зареєстроване за р. № НОМЕР_2 , реєстрова книга № 1967. Наведене також вбачається з матеріалів інвентарної справи №25301.

З копії довідки ТОВ «Наш Дім» від 12.11.2005 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_3 були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

У копії листів Другої Херсонської державної нотаріальної контори від 19.03.2021 року № 832/02-14, 831/02-14 зазначено, що спадкоємцем не надано документів на підтвердження права власності, дублікат свідоцтва про право власності отримати неможливо, оскільки Відділ приватизації Херсонського відділення Одеської залізниці припинив свою діяльність, тому неможливо видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 .

З копії матеріалів спадкової справи № 241/2020, заведеної після смерті ОСОБА_2 та спадкової справи № 1/2021 року, зведеної після смерті ОСОБА_3 , встановлено наступне.

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 05.01.2021 року звернувся до Державного нотаріуса Другої Херсонської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті його брата ОСОБА_3 .

05.01.2021 року ОСОБА_4 подала заяву Державному нотаріусу Другої Херсонської державної нотаріальної контори щодо відмови від прийняття спадщини після смерті сина - ОСОБА_3 на користь рідного брата померлого - ОСОБА_1

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що вбачається з копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 .

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що вбачається з копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 .

ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_6 .

22.06.2021 року ОСОБА_4 подала заяву до Другої Херсонської державної нотаріальної контори щодо відмови від прийняття спадщини після смерті чоловіка - ОСОБА_2 на користь синів: ОСОБА_1 та ОСОБА_3

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що вбачається з копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_7 .

ОСОБА_5 20.01.2021 року подав до Другої Херсонської державної нотаріальної контори заяву, в якій зазначив, що спадщину після смерті батька ОСОБА_2 не приймав та не заперечує щодо видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 .

19.03.2021 року ОСОБА_1 подав до Другої Херсонської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 11.08.1960 року, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - « ОСОБА_2 », що вбачається з копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_8 .

Відповідно до копії довідки № 170/02-14 від 20.01.2021 року Другої Херсонської державної нотаріальної контори єдиними спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті померлого ОСОБА_2 - є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до копії довідки № 169/02-14 від 20.01.2021 року Другої Херсонської державної нотаріальної контори єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті померлого ОСОБА_3 - є ОСОБА_1 .

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем на ј частку квартири, яка належала ОСОБА_5 та на ј частку квартири, яка належала ОСОБА_3 , що становить 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 перебуває в спільній власності.

Статтею 15 ЦК України гарантовано право кожного на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право мирного володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (стаття 1217)

Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У статті 67 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-12 встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. При вирішенні питання спадкування за законом, враховуються такі юридичні факти, як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця. Центральним субінститутом спадкування за законом є інститут черговості, який полягає в тому, що за загальним правилом кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування за відсутності бодай одного спадкоємця попередньої черги, обумовленого різними причинами: фізичною відсутністю, усуненням від права на спадкування, неприйняттям спадщини або відмовою від прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно до ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняття її.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст. ст. 335, 376, 392 цього Кодексу.

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.. (ч.1 ст.95 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, керуючись положеннями діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору позивач має достатні правові підстави на визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом. Оскільки дане нерухоме майно є складовою спадкової маси спадкодавців, що на момент смерті належало їм на праві власності, а тому встановивши факт належності спадкодавцю на праві власності спірної нерухомості, ураховуючи відсутність інших спадкоємців, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як спадкоємцем першої черги за законом, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 . При цьому судом ураховано, що визнання за позивачем права власності на даний об`єкт нерухомості є таким, що не порушує прав та законних інтересів третіх осіб.

Керуючись ст. ст. 1-13, 77-83, 89, 95, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Херсонської міської ради (1, місцезнаходження: 73000, м. Херсон, пр. Ушакова, б.37) про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовльнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено (враховуючи кількість робочих та вихідних днів) 06.12.2021 року.

СуддяІ. Ю. Зуб