Справа № 132/3552/20
Провадження № 2/132/132/21
РІШЕННЯ

Іменем України

11.02.2021 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

при секретарі Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовувані тим, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . З відповідачем ОСОБА_2 вони перебували у шлюбі, який розірвано 01.03.2011 року. З березня 2011 року ОСОБА_2 разом зі своєю племінницею ОСОБА_3 не проживають з ним однією сім`єю, в будинку не зберігають своїх речей, участі в утриманні будинку не беруть та не цікавляться ним, вибули у невідомому напрямку. Наявність реєстрації відповідачів в будинку змушує його сплачувати комунальні послуги за них, в той час коли відповідачі фактично не користуються та не проживають в будинку. За вказаних обставин, відповідачі втратили право на користування житловим будинком.

Позивач в судове засідання не з`явився, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідачі, кожен зокрема, в судове засідання повторно не з`явилися, хоча про час та дату судового засідання були повідомлені належним чином.

За вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу ).

Відповідно до акта обстеження умов проживання №497 від 24.09.2020 року, складеного комісією виконавчого комітету Мирненської сільської ради у складі: сільського голови Бондарця В.В., депутатів сільської ради Федоришенко Л.О., ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у належному ОСОБА_1 житловому будинку АДРЕСА_1 , але не проживають з березня 2011 року по даний час, вибули в невідомому напрямку, не з`являлись жодного разу в селі.

Шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано 01.03.2011 року.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки.Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

На підставі частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги той факт, що відповідачі добровільно залишили будинок АДРЕСА_1 , вибувши проживати за іншою адресою, суд вважає, що вони втратили право на користування спірним житлом, оскільки не проживають в ньому без поважних причин понад один рік.

Доказів створення позивачем перешкод для законного користування відповідачами спірним житлом не надано. З позовами про усунення перешкод в користуванні житлом, про вселення чи з будь-яким іншим позовом, спрямованим на захист свого права, відповідачі не зверталися.

За таких обставин, суд вважає доведеною наявність підстав для задоволення позову про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2018 року у справі №283/1443/16-ц.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач не бажає стягувати з відповідачів судові витрати. Відтак, витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст.12, 80, 81, 82, 133, 141, 211, 247, 259, 264, 265, 268, 280-289, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , кожного зокрема, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 .

Витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя