справа №176/1702/21
провадження №2/176/716/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кучми В.В.,

з участю секретаря с/з Петренко Н.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

14 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідачки на його користь 11849,11 грн., суми боргу з урахуванням встановленого курсу НБУ та 37701, 72 грн. за затримку повернення суми позики, а всього 49550,83 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 05 вересня ОСОБА_2 за договором позики взяла у нього в борг 440 доларів США на строк до 95.10.2018 року із зобов`язанням у випадку затримки повернення суми позики сплачувати додатково 40 доларів США за кожен місяць затримки. Договір позики у вигляді розписки між ними був укладений у простій письмовій формі в одному примірнику, його текст виконаний відповідачкою власноручно. Оригінал розписки знаходиться у нього. Однак, свої зобов`язання за договором позики ОСОБА_2 не виконала. На його вимоги про повернення боргу відповідачка йому відповіла, що гроші буде повертати по мірі можливості не вказуючи конкретних термінів, що змусило його звернутись до суду з позовом. Крім того договором передбачена плата за затримку повернення суми позики, яка становить 40 доларів США за кожен місяць, тобто відповідачка винна йому дану плату за 35 місяців за період з 05 жовтня 2018 року по 05 вересня 2021 року що складає 1400 доларів США. Згідно курсу НБУ в гривневому еквіваленті ця сума становить 1400*26,9298, що дорівнює 37701,72 грн., та цю суму позивач також просить суд стягнути з відповідачки.

Ухвалою від 21 вересня 2021 року відкрито провадження по даній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

30.09.2021 року до суду від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, де остання просить відмовити позивачу у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. При цьому вказує на те, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві не відповідають дійсності, оскільки долучену розписку вона не писала та взагалі бачить її вперше. Вважає, що ОСОБА_1 вводить суд в оману та намагається безпідставно стягнути з неї кошти. Крім того, вважає, що позивач пропустив трирічний строк на звернення до суду з даним позовом.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали цивільної справи прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2 ст. 1046ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

31.10.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа №707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18), досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок: статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 особисто взяла у борг 440 доларів США у ОСОБА_1 . Вказану суму зобов`язувалась повернути до 05.10.2018 року. У випадку несвоєчасного повернення позики у повному обсязі зобов`язувалась сплачувати 40 доларів США за кожен місяць затримки.

На підтвердження укладення між сторонами договору позики, позивач надав оригінал боргової розписки. Розписка написана 05 вересня 2018 року.

Доводи відповідачки про те, що вона не писала даної боргової розписки судом не приймаються до уваги, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи, що відповідачка не виконала свої зобов`язання, не надала до суду належних доказів про те, що вона не писала боргової розписки або доказів повернення позивачу грошових коштів, а наявність оригіналу боргової розписки у позивача, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача суми боргу за договором позики в сумі 11849,11 грн. та 37701,72 грн. за затримку повернення суми позики, а всього 49550,83 грн.

Щодо заявленого відповідачкою застосування судом спроку позовної давності, необхідно зазначити наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч. 3ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст. 267 ЦК України).

Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як вбачається із змісту розписки від 05 вересня 2018 року, відповідачка зобов`язалась повернути позику до 05.10.2018 року.

Отже, починаючи з 06 жовтня 2018 року почався перебіг загального трьохрічного строку позовної давності.

З позовом ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області 14 вересня 2021 року, тобто у межах трирічного строку позовної давності.

Таким чином доводи відповідачки щодо пропуску позивачем строку позовної давності є необґрунтованими.

Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо порядку розподілу та відшкодування судових витрат що регламентується ст. 141 ЦПК України.

Позивача було звільнено від сплати судового збору, оскільки він є інвалідом ІІ групи з 01.07.2015 року відповідно до довідки МСЕК.

Оскільки судом позов задоволено повністю, а тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грн.

Керуючись ст. ст. 12-13, 19, 141, 247, 258-259, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 207, 509, 545, 1046, 1047 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_1 , зареєстрованої проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , суми боргу у розмірі 49550 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн. 83 коп. з яких: 11849,11 грн. сума боргу за борговою розпискою та за затримку повернення суми позики 37701,72 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_1 , зареєстрованої проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави, судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області В.В. Кучма