КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/5408/19 Головуючий у 1 інстанції: Колесник О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року позивач АТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 11.04.2007 року між ОСОБА_3 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №10-29/3230, за умовами якого ОСОБА_3 отримала в борг кошти в сумі 124873 доларів США.

Зазначав, що 11.04.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , який виступив майновим поручителем за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_3 , було укладено іпотечний договір №02-10/1205, відповідно до умов якого на забезпечення виконання основного зобов`язання ОСОБА_2 (іпотекодавець) передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Через систематичне невиконання боржником умов кредитного договору банк був змушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки і 14 грудня 2018 року право власності на майно було зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Проте, позивачу стало відомо, що реалізувати власне майно неможливо, оскільки 05.08.2011 року ВДВС Дарницького РУЮ, яке змінило назву на Дарницький районний відділ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, в межах виконавчого провадження №27961008, накладеного арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Тому, звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_1 , накладеного постановою відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві в рамках виконавчого провадження №27961008 (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №11470979 від 05.08.2011).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року позов задоволено.

Звільнено з-під арешту квартиру АДРЕСА_1 , накладеного постановою відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві в рамках виконавчого провадження №27961008.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Скаргу обґрунтовував тим, що позивачем не доведено порушення його прав, а саме, наявність у нього права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, а також юридичних фактів, з якими закон пов`язує наявність права власності на майно у Позивача, які мають значення для справи.

Вказує, що виникає сумнів з приводу реєстрації за АТ «Альфа-Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 з датою реєстрації - 14.12.2018 року, враховуючи той факт, що 14.12.2018 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк», при цьому рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» прийнято загальними зборами акціонерів лише 15.10.2019 року.

Таким чином, АТ «Альфа-Банк» не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав, оскільки не надано доказів про те, що АТ «Альфа-Банк» є правонаступником в частині вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором №10-29/3220, укладеним між ОСОБА_3 та АТ «Укрсоцбанк», забезпеченим іпотечним договором №02-10/1205, укладеним між ОСОБА_2 та АТ «Укрсоцбанком», оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту правонаступництва АТ «Альфа-Банк» в частині вимоги саме до ОСОБА_3 за кредитним договором №10-29/3220, укладеним між ОСОБА_3 та АТ «Укрсоцбанк», забезпеченим іпотечним договором №02-10/1205, укладеним між ОСОБА_2 та АТ «Укрсоцбанком».

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції не з`ясовано та не встановлено факту правонаступництва АТ «Альфа-Банк» щодо права вимоги саме до ОСОБА_3 за кредитним договором №10-29/3220, укладеним між ОСОБА_3 та АТ «Укрсоцбанк», забезпеченим іпотечним договором №02-10/1205, укладеним між ОСОБА_2 і АТ «Укрсоцбанком», а також юридичних фактів, з якими закон пов`язує наявність права власності на майно у позивача, які мають значення для справи.

Вважає, що має всі підстави вважати, що позивачем без належних правових підстав було зареєстровано за собою право власності на вказану вище нерухоме майно, з огляду на наступне.

По-перше, позивач зареєстрував за собою право власності на вказане майно в той час, як воно перебувало під арештом, накладеним 05.08.2011 року ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві в рамках виконавчого провадження №27961008 від 03.08.2011 року, що є неможливим з огляду на приписи п.6 ч.1 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

По-друге, проведення державної реєстрації права власності на квартиру позивачем відбулось всупереч положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Підпунктом 1 пункту 1 цього Закону визначено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону N898-ІУ, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

По-третє, проведення державної реєстрації права власності на квартиру за позивачем відбулось з грубим порушенням прав неповнолітньої дитини на житло і реєстраційні дії проведені без дозволу органу опіки та піклування.

Апелянт вважає, що банком незаконно зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_2 , і дії державного реєстратора щодо реєстрації вказаної квартири за банком є протиправними та права АТ «Альфа-Банк» не порушені.

Наголошує, що вказані обставини, зокрема, стали підставою для звернення відповідача до АТ «Альфа-Банк» з позовом до Дарницького районного суду м. Києва про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.08.2020 у справі

№753/13570/20 відкрито провадження в справі. Розгляд даної справи триває.

Отже, предметом позову в зазначеній вище справі є визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за АТ «Альфа-Банк», і у разі задоволення позову може бути визнане незаконним та скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого було внесено запис про реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк», а також скасовано реєстраційний запис про право власності АТ «Альфа-Банк» на вказану квартиру.

З огляду на вищенаведене та беручи до уваги те, що між сторонами виник спір щодо правомірності реєстрації за відповідачем АТ «Альфа-Банк» права власності на квартиру вважає, що ці обставини мають бути враховані судом під час розгляду даної справи, що не було зроблено судом першої інстанції.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, вважає, що заочне рішення Дарницького районного суду від 28 вересня 2020 року, яким задоволено позов АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про звільнення майна з-під арешту є незаконним і необгрунтованим, таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» про звільнення квартири АДРЕСА_1 з-під арешту, накладеного відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що накладений відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві арешт на спірну квартиру порушує право АТ «Альфа-Банк» на реалізацію предмету іпотеки.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 11.04.2007 року між ОСОБА_3 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №10-29/3230, за умовами якого ОСОБА_3 отримала в борг кошти в сумі 124 873 дол. США (а.с. 9-11).

11.04.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , який виступив майновим поручителем за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_3 , було укладено іпотечний договір №02-10/1205, відповідно до умов якого на забезпечення виконання основного зобов`язання ОСОБА_2 (іпотекодавець) передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-15).

За п.4.2. Договору іпотеки у разі порушення обов`язків іпотекодавцем, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с.15).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №150142964 від 19.12.2018 року власником квартири

АДРЕСА_1 є АТ «Укрсоцбанк» (а.с.16-17).

Встановлено, що згідно передавального акту від 11.10.2019 року, який затверджений рішенням єдиного акціонера Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» №5/2019 від 15.10.2019 року, та протоколом загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» №4/2019 від 15.10.2019 року, правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року є АТ «Альфа-Банк» (а.с.51-69).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.12.2019 року у даній справі замінено сторону з АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк» (а.с.72-73).

Згідно з даними автоматизованої системи виконавче провадження №27961008 відносно боржника ОСОБА_2 завершено (а.с.41-42).

Встановлено, що 05.08.2011 року відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві було накладено арешт на квартиру

АДРЕСА_1 . Особа майно, якої обтяжується: ОСОБА_2 . Дані обставини підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №150142964 від 19.12.2018 року (а.с.16 на звороті).

Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа на майно якої накладено арешт може звернутись до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Згідно зі ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За ч.1 ст.575 ЦК України іпотека є заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» встановлений вичерпний перелік підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя, а саме: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч.1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Рішення суду є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Задовольняючи позов АТ «Альфа-Банк», суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, не дослідив доказів, наданих АТ «Альфа-Банк» на підтвердження факту правонаступництва АТ «Альфа-Банк» щодо права вимоги саме до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за кредитним договором №10-29/3220, укладеним між ОСОБА_3 та АТ «Укрсоцбанк», забезпеченим іпотечним договором №02-10/1205, укладеним між ОСОБА_3 і АТ «Укрсоцбанком», а також юридичних фактів, з якими закон пов`язує наявність права власності на майно у позивача, які мають значення для справи, внаслідок чого існуючим між сторонами правовідносинам була дана невірна правова оцінка, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивачем не доведено порушення його прав, а саме, наявність у нього права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, а також юридичних фактів, з якими закон пов`язує наявність права власності на майно у позивача, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2019 року до суду представником АТ «Альфа-Банк» правонаступника АТ «Укрсоцбанк» було подано заяву про зміну сторони її правонаступником. Із заяви вбачається, що АТ «Альфа-Банк» на підставі передавального акту від 15.10.2019 року є правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків за цим актом АТ «Укрсоцбанк». До цієї заяви було додано копію передавального акту на 11.10.2019 року (а.с.62-68). Однак, зазначений акт не містить жодних відомостей на підтвердження передачі АТ «Альфа-Банк» права вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Отже, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що АТ «АльфаБанк» не підтверджено належними та допустимими доказами набуття права вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором №10-29/3220, укладеним між ОСОБА_3 та АТ «Укрсоцбанк», забезпеченим іпотечним договором №02-10/1205, укладеним між ОСОБА_2 та АТ «Укрсоцбанком». У матеріалах справи відсутні будь-які докази (передавальний акт, тощо), що підтверджують вказаний факт, а саме, набуття АТ «Альфа-Банк» права такої вимоги.

Таким чином, позивачем не доведено зазначений факт, а судом безпідставно визнано його доведеним.

Також, про недоведеність АТ «Альфа-Банк» набуття права вимоги у даній справі зверталась увага суду в поданій ОСОБА_2 заяві про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.09.2020 року.

Проте, суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 28.09.2020 року з огляду на те, що відсутність акту передачі майна від АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк» не є підставою для скасування заочного рішення.

Крім того, АТ «Укрсоцбанк» на підтвердження свого права власності на квартиру АДРЕСА_1 надало витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно з яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» 14.12.2018 року.

Проте, за АТ «Альфа-Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1 також оформлено 14.12.2018 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що додається.

Отже, виникає сумнів з приводу реєстрації за АТ «Альфа-Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 з датою реєстрації - 14.12.2018 року, враховуючи той факт, що 14.12.2018 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк», при цьому рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» прийнято загальними зборами акціонерів лише 15.10.2019 року.

Таким чином, АТ «Альфа-Банк» не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав, оскільки не надано доказів про те, що АТ «Альфа-Банк» є правонаступником в частині вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором №10-29/3220, укладеним між ОСОБА_3 та АТ «Укрсоцбанк», забезпеченим іпотечним договором №02-10/1205, укладеним між ОСОБА_2 та АТ «Укрсоцбанком», оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтвержують факт правонаступництва АТ «Альфа-Банк» в частині вимоги саме до ОСОБА_3 за кредитним договором №10-29/3220, укладеним між ОСОБА_3 та АТ «Укрсоцбанк», забезпеченим іпотечним договором №02-10/1205, укладеним між ОСОБА_2 та АТ «Укрсоцбанком».

На підставі наведеного. судом першої інстанції не з`ясовано та не встановлено факту правонаступництва АТ «Альфа-Банк» щодо права вимоги саме до ОСОБА_3 за кредитним договором №10-29/3220, укладеним між ОСОБА_3 та АТ «Укрсоцбанк», забезпеченим іпотечним договором №02-10/1205, укладеним між ОСОБА_2 і АТ «Укрсоцбанком», а також юридичних фактів, з якими закон пов`язує наявність права власності на майно у позивача, які мають значення для справи.

Звертаючись до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту позивач вказав на те, що він є власником такого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 . Проте, позивачу стало відомо про те, що 05.08.2011 ВДВС Дарницького РУЮ в межах виконавчого провадження №27961008 накладено арешт на належне відповідачу на праві власності нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що на думку позивача є порушенням його права власності.

Як вбачається з інформаційної довідки від 19.12.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо відповідача на підставі постанови ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження №27961008 від 03.08.2011, було накладено арешт на нерухоме майно відповідача, із забороною здійснювати відчуження майна, що належить боржнику.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до положень ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Виходячи зі змісту зазначених норм, власник або особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, а умовою задоволення матеріально-правових вимог позивача має бути встановлення факту належності майна позивачеві та безпідставність включення такого майна до опису майна боржника та накладення на нього арешту.

При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав, тобто вони мають бути відповідним чином доведені в суді. Отже, в позовах про звільнення майна з-під арешту позивач має довести наявність юридичних фактів, з якими закон пов`язує право власності на арештоване майно чи право володіння ним на підставі закону чи договору з власником; факт порушення його права.

Водночас, відповідач має всі підстави вважати, що позивачем без належних правових підстав було зареєстровано за собою право власності на вказану вище нерухоме майно, з огляду на наступне.

Банком зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_2 незаконно, дії державного реєстратора щодо реєстрації вказаної квартири за Банком є протиправними, права АТ «Альфа-Банк» не порушені.

Вказані обставини, зокрема, стали підставою для звернення Відповідача до АТ «Альфа-Банк» з позовом до Дарницького районного суду м. Києва про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.08.2020 року у справі №753/13570/20 відкрито провадження в справі. Розгляд даної справи триває.

Отже, предметом позову в зазначеній вище справі є визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за АТ «Альфа-Банк», і у разі задоволення позову може бути визнане незаконним та скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого було внесено запис про реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк», а також скасовано реєстраційний запис про право власності АТ «Альфа-Банк» на вказану квартиру.

З огляду на вищенаведене та беручи до уваги те, що між сторонами виник спір щодо правомірності реєстрації за відповідачем АТ «Альфа-Банк» права власності на квартиру, ці обставини мали бути врахованими судом під час розгляду даної справи, що не було зроблено судом першої інстанції.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, заочне рішення Дарницького районного суду від 28 вересня 2020 року, яким задоволено позов АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про звільнення майна з-під арешту є незаконним і необґрунтованим, таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» про звільнення квартири АДРЕСА_1 з-під арешту, накладеного відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким в позові АТ «Альфа-Банк» відмовити.

Також, в порядку ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 881 грн. 50 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В позові Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Альфа-Банк" () на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: