Дата документу 07.12.2021 Справа № 331/4579/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3906/21 Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В.
Є.У.№ 331/4579/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Швецова Оксана Сергіївна, про визнання недійсним договору дарування квартири,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири від 30.06.2021 з підстав, передбачених ст. 235 ЦК України. З метою забезпечення позову ОСОБА_2 просила накласти арешт та заборонити відчуження спірної квартири.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 26 серпня 2021 року заяву ОСОБА_2 задоволено, накладено арешт та заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1 .

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову посилаючись на те, що судом безпідставно вжиті такі заходи, порушені його конституційні права, позовні вимоги немайнового характеру не підлягають забезпеченню шляхом накладання арешту на майно. У разі задоволення позову, рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову.

Судове рішення мотивовано тим, що спір по суті не розглянутий, а тому відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його заяву.

Вважає, що судом порушені норми процесуального права, безпідставно накладено арешт на його квартиру, не враховано, що ОСОБА_2 заявлено позов немайнового характеру, а тому суд не мав права накладати арешт на майно. Суд постановив ухвалу на припущеннях, оскільки будь-яких доказів, що він як відповідач збирається розпорядитись спірним майном, позивачем не надано, отже у суду першої інстанції не було підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на його відчуження.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано, проте це не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу і просив про її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що арешт спірної квартири забезпечить збалансованість інтересів сторін, так і можливість ефективного захисту прав позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів відповідача.

Такі висновки суду першої інстанції є правомірними.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

У заяві про забезпечення позову заявником повинні бути зазначені причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, обґрунтування необхідності такого заходу, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 158 ЩІК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказував, що позов ОСОБА_2 є немайновим, а тому суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права при обрані способу його забезпечення .

Вказані доводи апеляційної скарги є неспроможними.

Інститут забезпечення позову це фактично гарантія захисту прав позивача, що гарантує в майбутньому належне виконання судового рішення, оскільки забезпеченню підлягає матеріально-правова вимога до відповідача, реалізація якої без вжиття заходів із забезпечення позову може бути неможливою. Предмет забезпечення позову виключно матеріально-правова вимога (майнового чи немайнового характеру), що утворює предмет позову, який надалі підлягає виконанню.

Отже не правильне тлумачення апелянтом норм права, не свідчить про неправильне їх застосування судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала про забезпечення позову постановлена на припущеннях, є також безпідставними.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири. Зі змісту позовної заяви видно, що між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 26 серпня 2021 року з метою забезпечення позову за заявою ОСОБА_2 накладено арешт та заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Вказана ухвала відповідачем не оскаржувалася.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі, ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін га інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, то не є ЇЇ учасниками: можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що існує реальна загроза істотного ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі його доведеності. Зазначене майно може бути продано або якимось іншим чином відчужене, що в подальшому призведе до не виконання рішення суду та порушення прав позивача.

Установивши, що спір між сторонами ще не вирішений, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом за заявою позивача.

При таких обставинах посилання заявника на порушення його прав є безпідставним, оскільки заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, вони застосовуються на час розгляду справи, при цьому, особа, яка заявила відповідну заяву, довела її обґрунтованість та співмірність зі своїми позовними вимогами.

Жодні доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і фактично зводяться до незгоди з ухвалою суду першої інстанції від 26.08.2021, яку вжиті заходи забезпечення позову.

Проте вказана ухвала не є предметом апеляційного перегляду, оскільки у передбаченому законом порядку відповідач її не оскаржував.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для її скасування колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-394 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2021 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська