Постанова

Іменем України

02 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 428/2575/20

провадження № 61-13222св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укртелеком»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 березня 2021 року у складі судді Посохова І. С. та постанову Луганського апеляційного суду від 05 липня 2021 року у складі колегії суддів: Луганської В. М., Гаврилюка В. К., Карташова О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (далі - ПАТ «Укртелеком») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивований тим, що 15 листопада 1990 року позивач була прийнята на роботу в Сєвєродонецький міський вузол зв`язку, який перетворений у ПАТ «Укртелеком».

Наказом Харківської філії ПАТ «Укртелеком» від 20 лютого 2020 року № 35-03-104/к позивача звільнено 28 лютого 2020 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників.

Позивач вважає, що її звільнення здійснено з порушенням чинного законодавства про працю і є незаконним.

У листопаді 2019 року на підприємстві відповідача з`явилася інформація про можливу реструктуризацію ПАТ «Укртелеком». Адміністрація, в особі начальника станційного цеху комбінованого центру телекомунікації № 342, стала пропонувати позивачу та двом іншим електромеханікам станційної дільниці перейти в лінійну групу на таку ж саму посаду. На прохання надати новий штатний розпис або ознайомити з новою структурою підприємства, позивач отримала відмову. З наказом про очікувану реструктуризацію ОСОБА_1 теж не ознайомлювали.

Наприкінці листопада 2019 року ОСОБА_1 видали наказ про її переведення в лінійну групу (мережу доступу) на посаду електромеханіка з більшим окладом. Попередили, що якщо ОСОБА_1 відмовиться, то буде звільнена за скороченням штатів. На прохання ознайомитися з підставами такого переведення (новий штатний розклад або нова структура підприємства), позивачу відповіли, що ці документи для службового користування. ОСОБА_1 відмовилася від переведення на підставі того, що її посада залишається у станційній дільниці (дільниці ядра мереж). Наявний факт шахрайства з боку адміністрації, оскільки вони використовували ОСОБА_1 незнання нових назв робочих місць. За припущеннями ОСОБА_1 , на займану нею посаду були прийняті інші працівники, чиї посади скорочувалися. Це ОСОБА_2 , колишній начальник станційної дільниці, і три інженери станційної дільниці. ОСОБА_1 намагалися перевести в мережу доступу, щоб звільнити для них посади електромеханіка в дільниці ядра мережі.

20 грудня 2019 року ОСОБА_1 попередили про можливе скорочення «запискою», підписаною нібито колишнім директором Харківської філії ПАТ «Укртелеком». На «попередженні» відсутні обов`язкові реквізити: назва організації і реєстраційний індекс документа. Тобто можна вважати, що офіційного попередження не було. Звільнення без попередження є порушенням статті 49-2 КЗпП України. Тільки з цього «попередження» ОСОБА_1 вперше дізналася про існування наказу ПАТ «Укртелеком» «Про внесення змін до штатного розпису Харківської філії ПАТ «Укртелеком» № 543 від 16 грудня 2019 року та наказу Харківської філії ПАТ «Укртелеком» «Про попередження про майбутнє звільнення» № 35-03-1922/к від 17 грудня 2020 року.

З наказами ОСОБА_1 не ознайомили.

Крім того, з «попередження» ОСОБА_1 дізналася, що її намагалися перевести на інше місце роботи раніше, ніж було видано наказ № 543 «Про внесення змін до штатного розпису Харківської філії ПАТ «Укртелеком». Тобто ОСОБА_1 намагалися перевести в кінці листопада 2019 року, а наказ датований 16 грудня 2019 року.

Крім того, були звільнені електромеханіки 1 категорії, а залишені електромеханіки без категорії. Тобто звільнення відбулося з порушенням частини першої статті 42, частини другої статті 49-2 КЗпП України.

Загальний стаж роботи ОСОБА_1 на підприємстві відповідача становить близько 27 років, останній безперервний близько 6,5 років, а згідно з відповіддю пенсійного фонду, з урахуванням роботи за Списком № 2, ОСОБА_1 до пенсії після звільнення залишилося 14 місяців. На прохання видати довідку про заробітну плату при звільненні, ОСОБА_1 відповіді не надали, що є порушенням статті 49 КЗпП України.

З отриманої відповіді на звернення до профспілкової організації Харківської філії ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_1 зрозуміла, що профспілка перестала виконувати свою основну функцію - здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

Таким чином, відповідач безпідставно провів скорочення посади, яку займала позивач.

З урахуванням зміни предмету позову та уточненням позовних вимог позивач просила:

скасувати наказ Харківської філії ПАТ «Укртелеком» № 35-03-104/к від 20 лютого 2020 року про звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України,

поновити ОСОБА_1 на роботі електромеханіком дільниці ядра мережі Харківської філії ПАТ «Укртелеком» в м. Сєвєродонецьк Луганської області;

стягнути з Харківської філії ПАТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Луганського апеляційного суду від 05 липня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в ПАТ «Укртелеком» мали місце зміни в організації виробництва і праці. Згідно наказу директора ПАТ «Укртелеком» від 16 грудня 2019 року № 543 виведено з 26 лютого 2020 року зі штатного розпису станційну дільницю № 1 м. Сєвєродонецьк станційного цеху комбінованого центру телекомунікацій №342 технічного департаменту Харківської філії ПАТ «Укртелеком», було скорочено усі п`ять посад, зокрема і посаду, яку займала позивач.

Цеховий Комітет профспілкової організації № 8 м. Сєвєродонецьк Харківської філії надав згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 , у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 була попереджена про майбутнє скорочення, у період з 19 грудня 2019 року по 28 лютого 2020 року була ознайомлена з переліком вакантних посад ПАТ «Укртелеком» станом на 20 грудня 2019 року, 26 грудня 2019 року, 13 січня 2020 року, 27 січня 2020 року, 10 лютого 2020 року, 24 лютого 2020 року та не надала згоди на переведення на жодну з вакантних посад.

Суд першої інстанції зробив висновок, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що звільнення позивача у зв`язку зі скороченням чисельності працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України проведено відповідно до вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2021 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 березня 2021 року та постанову Луганського апеляційного суду від 05 липня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, від 20 жовтня 2020 року у справі № 638/1168/18, від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17, від 22 травня 2019 року у справі № 753/3889/17 та у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-65-1цс12. 26 лютого 2020 року вже діяв штатний розпис ПАТ «Укртелеком» на 2020 рік, затверджений наказом від 31 грудня 2019 року № 672, в якому в складі комбінованого центру комунікацій № 342 м. Сєвєродонецьк значиться «Станційна дільниця № 1 м. Сєвєродонецьк». Тобто наказ від 16 грудня 20-19 року № 543 вніс зміни до штатного розпису, який вже не діяв 26 лютого 2020 року, на той час діяв штатний розпис на 2020 рік. Наказу про внесення змін до штатного розпису Харківської філії ПАТ «Укртелеком» на 2020 рік суду не надано. Доказів зміни в організації виробництва, крім наказу від 16 грудня 2019 року № 543 відповідачем не надано. Апеляційним судом так і не було з`ясовано, чи було у відповідача скорочення чисельності або штату працівників, в тому числі посад електромеханіка електрозв`язку у м. Сєвєродонецьку. Судом порушено вимоги статті 89 ЦПК України. Апеляційним судом при вирішенні питання звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України не враховано переважне право позивача на залишення на роботі. Відповідачем не дотримано частини другої статті 40, статті 42, 43, 492 КЗпП України. Судом апеляційної інстанції неповно досліджено обставини справи та в порушення процесуального закону неправильно застосовано норми матеріального права. Суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають значення, на підставі недопустимих доказів.

Позиція інших учасників справи

У вересні 2021 року АТ «Укртелеком» подало відзив на касаційну скаргу за підписом представника Седньова М. Ю. , у якій просить залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення Сєвєродонецького міського суду луганської області від 10 березня 2021 року та постанову Луганського апеляційного суду від 05 липня 2021 року залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що позивач безпідставно посилається на неврахування висновків Верховного Суду. На підприємстві відбулась повна реорганізація технічного департаменту по всій України. Було повністю ліквідовано всі станційні дільниці центрів телекомунікацій товариства та створено нові структурні підрозділи. При цьому всі вакантні посади пропонувались усім працівникам АТ «Укретелеком», які підлягали до скорочення. ОСОБА_1 відмовлялась зайняти вакантну посаду та продовжувала роботу на підприємстві, оскільки взагалі не погоджувалась з організаційними змінами. Фактично позивач просила не поновити себе на старій посаді, а призначити на нову посаду в новостворений структурний підрозділ підприємства. Структурний підрозділ, у якому працювала позивач, було повністю ліквідовано. Оригінал наказу № 543 від 16 грудня 2019 року надано під час судового засідання, він є справжнім та дійсним, а посилання позивача на «фальсифікацію» завідомо необґрунтовані та надумані. Суди правильно встановили, що в АТ «Укртелеком» відбулось скорочення чисельності та штату працівників. Позивачу надавались списки всіх вакантних посад підприємства по всій території України. Деякі вакантні посади позивач навіть обирала, однак, в подальшому відмовлялась їх зайняти. На всіх списках вакантних посад є власноручні помітки та підписи як позивача, так і інших працівників. Крім того, в матеріалах справи є заява ОСОБА_1 від 28 лютого 2020 року, яка підтверджує, що її ознайомлювали зі списками вакантних посад. Посилання позивача на наявність у неї переважного права є безпідставними, оскільки у даному випадку були звільнені всі працівники з огляду на повну ліквідацію структурного підрозділу. Касаційна скарга не містить конкретизованих посилань щодо того, в чому неправильно застосовані пункт 1 частини першої статті 40, статті 42, статті 49 КЗпП України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 428/2575/20, витребувано справу з суду першої інстанції.

У вересні 2021 року справа № 428/2575/20 надійшла до Верховного Суду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 10 серпня 2021 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, від 20 жовтня 2020 року у справі № 638/1168/18, від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17, від 22 травня 2019 року у справі № 753/3889/17 та у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-65-1цс12 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України).

Фактичні обставини

Суди встановили, що ОСОБА_1 з 15 листопада 1990 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем.

З 12 травня 2016 року позивач переведена на посаду електромеханіка станційного устаткування електрозв`язку 1 категорії в станційну дільницю № 1 м. Сєвєродонецьк станційних цех комбінований центр телекомунікацій № 342 м. Сєвєродонецьк.

Відповідно до наказу директора ПАТ «Укртелеком» «Про внесення змін до штатного розпису Харківської філії ПАТ «Укртелеком» № 543 від 16 грудня 2019 року внесено зміни до штатного розпису ПАТ «Укртелеком» на 2019 рік (щодо Харківської філії ПАТ «Укртелеком»), затвердженого наказом ПАТ «Укртелеком» № 573 від 26 грудня 2018 року, а саме: виведено з 26 лютого 2020 року зі штатного розпису станційну дільницю № 1 м. Сєвєродонецьк станційного цеху комбінованого центру телекомунікацій № 342 технічного департаменту Харківської філії ПАТ «Укртелеком».

Наказом директора Харківської філії ПАТ «Укртелеком» № 35-03-1922/к від 17 грудня 2019 року начальнику відділу адміністрування персоналу доручено попередити в термін до 26 грудня 2019 року працівників про майбутнє звільнення з роботи, у зв`язку зі скороченням штату працівників технічного департаменту відповідно до законодавства.

ОСОБА_1 з даним наказом ознайомлена 20 грудня 2019 року.

20 грудня 2019 року позивача попереджено про майбутнє звільнення.

Відповідачем 17 грудня 2019 року на адресу голови профспілкової організації Харківської філії ПАТ «Укртелеком» надіслано список персоналу, який підлягає вивільненню за скороченням штату.

Відповідно до подання на отримання згоди на розірвання трудового договору за пунктом 1 статті 40 КЗпП України № 35-19-28 від 27 січня 2020 року, в.о. директора Харківської філії ПАТ «Укртелеком» звернувся до голови цехової профспілкової організації № 8 м. Сєвєродонецьк Харківської філії ПАТ «Укртелеком» з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Згідно витягу із протоколу засідання цехового Комітету профспілкової організації від 06 лютого 2020 рок №П-2г-3 надано згоду на розірвання договору з ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, пункт 1 стаття 40 КЗпП України.

Листом директора Харківської філії ПАТ «Укртелеком», ОСОБА_1 проінформовано про те, що з метою пошуку можливостей переведення її за відповідною згодою на іншу роботу, протягом терміну попередження про вивільнення, позивачу будуть пропонуватись до ознайомлення наявні у ПАТ «Укртелеком» вакантні посади. Рішення щодо можливості її працевлаштування на вакантну посаду буде прийматися адміністрацією на підставі результатів співбесіди з безпосереднім керівником. 20 грудня 2019 року позивач розписалась про факт ознайомлення з даним листом.

20 грудня 2019 року ОСОБА_1 ознайомлена з переліком вакантних посад ПАТ «Укртелеком» станом на 12 грудня 2019 року. Згідно листа ознайомлення працівників з вакантними посадами ОСОБА_1 зазначила про те, що всі вакантні посади не підходять, що підтверджується її підписом.

27 грудня 2019 року позивача ознайомлено з переліком вакантних посад станом на 20 грудня 2019 року. Згідно листа ознайомлення працівників з вакантними посадами ОСОБА_1 зазначила про те, що всі вакантні посади не підходять, що підтверджується її підписом.

09 січня 2021 року позивача ознайомлено з переліком вакантних посад. Згідно листа ознайомлення працівників з вакантними посадами ОСОБА_1 зазначила про те, що всі вакантні посади не підходять, що підтверджується її підписом.

15 січня 2020 року ОСОБА_1 ознайомлена з переліком вакантних посад ПАТ «Укртелеком» станом на 13 січня 2020 року та обрала вакантну посаду Харківської філії ПАТ «Укртелеком» старшого інспектора з технічного нагляду дільниці технічного нагляду № 3333/0 цеху мережі доступу № 3 м. Сєвєродонецьк регіонального центру мережі доступу технічного департаменту Харківської філії ПАТ «Укртелеком».

Згідно Протоколу № 1 засідання комісії Харківської філії ПАТ «Укртелеком» з питання проведення співбесіди працівника, який попереджений про подальше звільнення з роботи за скороченням чисельності штату згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України від 24 січня 2020 року, за результатами співбесіди ОСОБА_1 відмовилася від переведення на обрану вакансію старшого інспектора з технічного нагляду дільниці технічного нагляду № 333/0 цеху мережі доступу № 3 м. Сєвєродонецьк регіонального центру мережі доступу технічного департаменту Харківської філії ПАТ «Укртелеком».

29 січня 2020 року ОСОБА_1 ознайомлена з переліком вакантних посад станом на 27 січня 2020 року. Згідно листа ознайомлення працівників з вакантними посадами ОСОБА_1 зазначила про те, що всі вакантні посади не підходять, що підтверджується її підписом.

11 лютого 2020 року ОСОБА_1 ознайомлена з переліком вакантних посад станом 10 лютого 2020 року. Згідно листа ознайомлення працівників з вакантними посадами ОСОБА_1 зазначила про те, що всі вакантні посади не підходять, що підтверджується її підписом.

25 лютого 2020 року позивачу запропоновані для ознайомлення наявні вакантні посади у ПАТ «Укртелеком» станом на 24 лютого 2020 року та запропоновано продовжити трудові відносини з ПАТ «Укртелеком» на обраній нею посаді № 11 електромеханіка дільниці ядра мережі та об`єктів зв`язку № 232/4 м. Кременчук цеху ядра мережі технічної служби Полтавської філії ПАТ «Укртелеком» на умовах безстрокового трудового договору за місцем розташування структурного підрозділу та робочого місця в м. Кременчук Полтавської області.

28 лютого 2020 ОСОБА_1 розписалась про факт ознайомлення з даною пропозицією, з якою не погодилась, про що 28 лютого 2020 року є її підпис.

28 лютого 2020 року позивача ознайомлено з переліком вакантних посад. Згідно листа ознайомлення працівників з вакантними посадами ОСОБА_1 зазначила про те, що всі вакантні посади не підходять, що підтверджується її підписом.

Наказом по Харківській філії ПАТ «Укртелеком» про припинення трудового договору (контракту) № 35-03-104/к від 20 лютого 2020 року, 28 лютого 2020 року позивача ОСОБА_1 звільнено з посади електромеханіка станційного устаткування електрозв`язку 1 категорії станційної дільниці № 1 м. Сєвєродонецьк станційного цеху комбінованого центру телекомунікацій № 342 м. Сєвєродонецьк технічного департаменту Харківської філії ПАТ «Укртелеком» у зв`язку із скороченням штату працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі одного середнього місячного заробітку згідно зі статтею 44 КЗпП України.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17 (провадження № 61-38337св18), на яку посилається позивач у касаційній скарзі, зазначено, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, провадження № 11-431асі18».

Суди встановили, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці та відбулося скорочення чисельності штату працівників, зокрема, виведено з 26 лютого 2020 року зі штатного розпису станційну дільницю № 1 м. Сєвєродонецьк станційного цеху комбінованого центру телекомунікацій № 342 технічного департаменту Харківської філії ПАТ «Укртелеком», де працювала позивач, позивача в установленому законом порядку за два місяці було попереджено про наступне вивільнення, відповідачем було запропоновано ОСОБА_1 всі наявні до моменту її звільнення посади, від яких позивач відмовилась.

З урахуванням вказаних обставин у справі, суд першої та апеляційної інстанції зробили правильний висновок, що відповідачем було дотримано визначений законодавством порядок при звільненні позивача із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо порушення її переважного права на залишення на роботі, так як право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування у новоутворених структурних підрозділах (при зміні організаційної структури), оскільки, переважне право на залишення на роботі не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду у новостворених підрозділах. Відповідач сам вправі визначати кваліфікаційні вимоги до своїх працівників відповідно до посадових обов`язків, які ставляться перед працівником.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Ухвалюючи оскаржені рішення, суди першої та апеляційних інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшли правильного висновку про недоведеність заявлених позивачем позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права та без врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, від 20 жовтня 2020 року у справі № 638/1168/18, від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17, від 22 травня 2019 року у справі № 753/3889/17 та у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-65-1цс12.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені судові рішення залишити без змін, а тому судовий збір за подачу касаційної скарги прокладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 березня 2021 року та постанови Луганського апеляційного суду від 05 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук