П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021року м. Київ

Справа № 761/34995/21

Провадження: № 22-ц/824/15855/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

секретар Івасенко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Солдаткіна Олександра Сергійовича в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2021 року, постановлену під головуванням судді Пономаренко Н.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 вересня 2006 року між нею та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб. В шлюбі народилися діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07.05.2021 року шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі подружжям було набуто майно, зокрема: Ѕ частина земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та Ѕ частина житлового будинку, розташованого на вказаній земельній ділянці, а також грошові кошти в сумі 1 325 617,50 грн. Під час шлюбу, 26.08.2020 року, за її позивачкою згодою, між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір позики № 5501 на суму 1 325 617,50 грн зі строком повернення до 26.08.2021 року. В цей же день, між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено і договір іпотеки № 5502, на підставі якого було накладено заборону на квартиру в АДРЕСА_2 . Оскільки на даний час шлюб розірвано, вона, позивачка направила на адресу ОСОБА_6 вимогу про повернення їй половини суми позики, а саме 662 808,75 грн. Однак, вказані кошти на її рахунок не надійшли. У серпні 2021 року їй, позивачці, стадо відомо про укладення між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 договору позики № 8259 на суму 1075 913,75 грн та договору іпотеки № 8260, на підставі якого було накладено заборону на квартиру в АДРЕСА_2 . Тобто, ОСОБА_5 повернула ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 325 617,50 грн. за раніше укладеним договором позики, а тому у неї, ОСОБА_2 , виникло право на стягнення Ѕ вказаних коштів. За наведених підстав, просила суд в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частини земельної ділянки та Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути з ОСОБА_1 , на свою користь Ѕ частину від отриманих ним спільних грошових коштів в сумі 1 325 617,50 грн, а саме - 662 808,75 грн.

Одночасно з позовною заявою, ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на Ѕ частини земельної ділянки та Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідач, маючи правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно з урахуванням наявного між ними спору, не позбавлений можливості без її, позивачки, згоди здійснити відчуження (продаж, міну) цього майна на користь будь-якої іншої особи. При цьому, зазначила, що відповідачем раніше вчинялись дії щодо незаконного відчуження іншого спільного майна, а саме квартир АДРЕСА_3 на підставі актів передачі нерухомого майна на користь ТОВ «РІАРДЕН ТІЛ» та ТОВ «БІЛДІНГ КАПІТАЛ ІНВЕСТ». На вказані квартири ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27 серпня 2021 року накладено арешт в порядку забезпечення майбутнього позову про поділ майна подружжя.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Накладеноарешт на нерухоме майно, а саме:

- Ѕ частини земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.0843 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); кадастровий номер :91:154:0004, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, що на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1

- Ѕ житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, що на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 .

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Солдаткін О.С. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що посилання позивачки на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Суд першої інстанції не пересвідчився належним чином, на якому правовому титулі сторонам належить майно, на яке було накладено арешт. Не звернув уваги на те, що спірне майно не перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а є особистою приватною власністю відповідача; позивачкою не надано доказів права власності на майно, яке, на її думку, підлягає поділу; надані докази, а саме: акти передачі нерухомого майна на користь ТОВ «РІАРДЕН ТІЛ» та ТОВ «БІЛДІНГ КАПІТАЛ ІНВЕСТ», є неналежними, оскільки не мають відношення до розглядуваної справи. Окрім того, у зв`язку з неповідомленням судом першої інстанції ОСОБА_1 про розгляд заяви про забезпечення майна, останній не мав змоги подати суду заяву про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Старенький С.Є. в інтересах ОСОБА_2 зазначив, що дії ОСОБА_1 та осіб, які в даний час мають відношення до ТОВ «РІАРДЕН СТІЛ» та ТОВ «БІЛДІНГ КАПІТАЛ ІНВЕСТ» вказують на те, що ними вживається ряд заходів для максимального утруднення повернення незаконно відчуженого майна співвласнику ОСОБА_2 та дають достатньо підстав для розуміння ризиків, які існують і щодо іншого спільного майна подружжя. У суду першої інстанції було більш ніж достатньо підстав для того, щоб зробити висновки про існування обґрунтованих ризиків того, що відповідач може спробувати відчужити спірне майно.

В судовому засіданні адвокат Берьозкіна Ю.В в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 та її адвокат Старенький С.Є. заперечували проти апеляційної скарги, просили ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття зазначених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, окрім того, заявлений захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачкою вимогами.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов може забезпечуватися, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі,задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема, тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу визнання нерухомого майна та грошових коштів спільним майном подружжя та його поділу.

Викладені у заяві про забезпечення позову обставини, ураховуючи положення статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивачки, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Сам по собі факт звернення ОСОБА_9 до суду із вказаним позовом свідчить про наявність спору між сторонами, а оскільки предметом позову є визнання права власності на частину нерухомого майна, накладення арешту на вказане вище нерухоме майно, яке належить відповідачу, гарантуватиме реальне виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення позову.

Суд першої інстанції, надавши належну правову оцінку доводам позивачки, на які вона посилається як на підставу для забезпечення позову, урахувавши фактичні обставини справи дійшов правильного висновку про наявність підстав для забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно, оскільки такий вид забезпечення позову у найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору та є співмірний із заявленими позивачкою вимогами.

Посилання скаржника на те, що акти передачі нерухомого майна на користь ТОВ «РІАРДЕН ТІЛ» та ТОВ «БІЛДІНГ КАПІТАЛ ІНВЕСТ», є неналежними доказами, оскільки не мають відношення до даної справи, не можуть бути підставою для відмови у забезпеченні позову, оскільки даними доказами позивачка обґрунтовує лише наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а не для задоволення позову по суті заявлених вимог.

Не приймаються до уваги колегії суддів і доводи скаржника про те, що судом інстанції не було досліджено правового режиму майна, яке є об`єктом забезпечення позову, та на яке позивачка просила накласти арешт, оскільки вказані доводи стосуються вирішення питання щодо суті наявного між сторонами спору.

Колегія суддів відмічає, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті спору, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Отже, встановлення обставин, перевірка доказів (документів), які долучені позивачем до позовної заяви на підтвердження викладених у ній обставин, їх належність, достатність та допустимість проводиться судом на стадії розгляду справи по суті, а не на стадії забезпечення позову.

Слід вказати і те, що згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення (ч. 6 ст. 154 ЦПК України).

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не викликав відповідача на розгляд заявипро забезпечення позову, чим позбавив останнього права на подання заяви про вжиття заходів зустрічного забезпечення, відхиляються колегією суддів.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання щодо забезпечення позову та підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а тому апеляційна скарга адвоката Солдаткіна О.С. в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2021 року підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Солдаткіна Олександра Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді О.В. Борисова

В.М. Ратнікова