Справа № 488/3988/21
Провадження № 2/487/3183/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2021 року суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Лагода А.А. в м. Миколаєві, ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з рухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

21.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Заводський ВДВС), про зняття арешту з рухомого майна.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01.11.2021 року справу направлено за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Вказані матеріали відповідно до здійсненого авторозподілу передано в провадження судді Заводського районного суду м. Миколаєва Лагоди А.А. 07.12.2021 року.

На обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 24.06.2016 року державним виконавцем Заводському відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області при здійсненні виконавчого провадження № 47476986, винесено постанову про арешт всього рухомого майна боржника - ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, зокрема, на автомобілі марки Chevrolet модель Camaro, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та марки Mitsubisi модель Outlender, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою державного виконавця Заводського ВДВС від 24.06.2016 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 5 частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Станом на сьогоднішній день виконавче провадження № 47476986 передано до архіву та знищено, у зв`язку з чим безпідставним та необґрунтованим є існування арешту його автомобілів, проте у задоволенні його звернення щодо зняття арешту відмовлено.

Посилаючись на викладене й на те, що дії відповідача призводять до незаконного утримання його майна під арештом, що порушує його право власності, оскільки перешкоджає вільно розпоряджатися належним йому майном, ОСОБА_1 просив зняти арешт з автомобілів марки Chevrolet модель Camaro, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та марки Mitsubisi модель Outlender, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Ознайомившись із матеріалами позовної заяви, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

З матеріалів позовної заяви встановлено, що у провадженні Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебувало виконавче провадження № 47476986 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва від 12.03.2015 року по справі № 488/2916/14-ц, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області грошових коштів у загальному розмірі 718,90 грн.

Згідно відомостей, які містяться у Витягу про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 49854236 від 30.06.2016 року, під час здійснення виконавчих дій державним виконавцем Заводським ВДВС Івановою Є.М. 24.06.2016 року винесено постанову про арешт всього рухомого майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, зокрема на транспортні засоби, що належать ОСОБА_1 на праві власності: автомобіль марки Chevrolet модель Camaro, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль марки Mitsubisi модель Outlender, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно з даними Акту про вилучення виконавчих проваджень від 03.01.2020 року матеріали виконавчого провадження, за виконавчим листом № 488/2916/14-ц від 12.03.2015 року, боржник ОСОБА_1 , стягувач Державна податкова інспекція у Заводському районі, категорія стягнення - 718,90 грн. знищені за закінченням терміну зберігання.

За інформацією, що міститься в акті про місцезнаходження рухомого майна від 25.12.2020 року, вказані автомобілі (з відповідними ідентифікуючими ознаками), знаходяться на зберіганні у гаражі № НОМЕР_4 автогаражного кооперативу «Лада» на території Заводського району м. Миколаєва, належного ОСОБА_3 .

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 16 ЦК України, частина 1 статті 4 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частинами 3-5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

ОСОБА_1 пред`явив позов, зі змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача, а тому позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки передбачається інша форма звернення та порядок вирішення.

ОСОБА_1 є боржником за виконавчим листом, виданим на підставі судового рішення, тобто є стороною виконавчого провадження.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Про таке застосування наведених норм права посилається Верховний Суд в постановах від 20.06.2018 року у справі № 210/1072/15ц, від 05.12.2018 року у справі № 425/134/1341/17, від 06.06.2020 року у справі № 201/10187/18.

За таких обставин прихожу до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження оскільки ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, спір не пов`язаний з належністю майна, на яке накладено арешт, арешт накладено на майно боржника з метою забезпечення реального виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в цивільному позовному провадженні.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що він має право звернутися до Корабельного районного суду м. Миколаєва в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України із відповідною скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму ВССУ № 5 від 03.6.2016 року «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна», п. 1 ч. 2 ст. 186, ст. ст. 260, 353 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з рухомого майна відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що він має право звернутися до Корабельного районного суду м. Миколаєва в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України із відповідною скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.А. Лагода