КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Гадяцького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

встановив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Гадяцького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києвавід 12 жовтня 2021 року цивільну справу за вказаним вище позовом було передано для розгляду до Гадяцького районного суду Полтавської області.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що дана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що у відповідності до положень ч.15,16 ст.28 ЦПК України, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Зважаючи на наявність двох відповідачів та реєстрацію місцезнаходження одного з них в Печерському районі м. Києва, позивач пред`явила позов до Печерського районного суду м. Києва за місцезнаходженням Державної казначейської служби України.

Звертає увагу на те, що нею подано позов про відшкодування шкоди на підставі ст.ст.1173,1174 ЦК України, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що поданий нею позов є таким, що відноситься до спорів з приводу нерухомого майна та про необхідність подання позову за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням майна.

Просила скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києвавід 12 жовтня 2021року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На апеляційну скаргу Гадяцький відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) подав відзив, обґрунтовуючи його тим, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державну казначейську службу України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Належним відповідачем у даній справі є Держава, яка бере участь у справі як відповідач через відповідний орган державної влади, діями якого завдано шкоду. а саме Гадяцький районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Водночас, Державна казначейська служба України не є і не може бути відповідачем у даній справі, так як її залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Позовна заява ОСОБА_1 до Гадяцького районного відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди подана до Печерського районного суду м. Києва з порушенням правил підсудності, так як вона подана за місцем знаходження Державної казначейської служби України, яка не є і не можу бути належним відповідачем за позовами у таких категоріях спорів.

Просив залишити без змін ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Гадяцького районного суду Полтавської області, Печерський районний суд м. Києва виходив з того, що позивач фактично оскаржує дії державного виконавця Гадяцького районного відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з приводу реалізації нерухомого майна, тоді як враховуючи місцезнаходження зазначеного відповідача: Полтавська обл., м. Гадяч, вул. Полтавська, 22, спір не підлягає розгляду Печерським районним судом м. Києва.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 пред`явила позов до Гадяцького районного відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди на підставі ст.ст.1173,1174 ЦК України.

Необхідність залучення до участі у розгляді справи Державну казначейську службу України зумовлено можливістю реального виконання судового рішення, що відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2018 року (справа №910/23967/16).

Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16 березня 2020 року (справа №613/814/16), у постанові від 01 вересня 2021 року (справа №554/10055/20), у постанові від 17 серпня 2021 року (справа №757/17735/16), у постанові від 16 серпня 2021 року (справа №947/27780/19), при системному аналізі положень статті 56 Конституції України, Законів України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та «Про виконавче провадження», а також положень ст.ст.1173,1174 ЦК України, можна прийти до висновку, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року (справа №910/23967/16) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Отже, покладаючи відшкодування завданої шкоди на державу, суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі.

Відповідно до положень ч.15,16 ст.28 ЦПК України, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа.

Враховуючи те, що позивачем було визначено відповідачами Гадяцький районний відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та Державну казначейську службу України, адресою місцезнаходження якої є: м. Київ, Печерський район, вул. Бастіонна, 6, то позов правомірно було подано позивачем за його вибором до Печерського районного суду м. Києва.

На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до необґрунтованого висновку про передачу справи на розгляд Гадяцького районного суду Полтавської області.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.7,30,367,369,374,379,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба