Справа № 153/1632/20
Провадження № 22-ц/801/2531/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Любинецька-Онілова А. Г.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Любинецької-Онілової А.Г., повний текст якого складено 13 жовтня 2021 року,

в справі № 153/1632/20

за позовом ОСОБА_2 (позивач)

ОСОБА_3 (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого внаслідок кримінального правопорушення, -

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 в своїх інтересах, та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, обґрунтовуючи його тим, що вироком Вінницького апеляційного суду від 17.09.2019 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком 2 роки.

Вказаним вироком було встановлено, що приблизно о 18 год 7.11.2018 року обвинувачений водій ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ Форза», рухаючись автодорогою м. Ямпіль - м. Могилів-Подільський у напрямку міста Могилів-Подільський, неподалік села Петрашівка Ямпільського району Вінницької області, з урахуванням дорожніх умов, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого допустив виїзд автомобіля за межі проїжджої частини дороги, де наїхав на дерево. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля - ОСОБА_4 від отриманих численних тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.

ОСОБА_2 зазначає, що була потерпілою у кримінальному провадженні, відкритому за вищевказаних обставин, в результаті якого позивачу завдана матеріальна та моральна шкода.

Відповідач в добровільному порядку шкоду не відшкодовує.

У позові ОСОБА_2 зазначає, що матеріальна шкода полягає у витратах на поховання доньки та на спорудження надгробного пам`ятника, що складає 54 300 грн.

Завдана ж моральна шкода полягає в тому, що в результаті вчиненого ОСОБА_1 злочину позивач втратила свою доньку, що стало трагедією для неї та виражається душевних стражданнях і переживаннях. Моральну шкоду позивач оцінює в 500 000 грн.

Крім того, позивачу ОСОБА_3 , який є онуком ОСОБА_2 та сином загиблої, в результаті вчиненого кримінального правопорушення також завдана матеріальна та моральна шкода. Матеріальна шкода полягає у втраті коштів на утримання.

На думку позивачів, справедливим було стягнути 60% середнього заробітку ОСОБА_4 щомісячно з дня загибелі ОСОБА_4 і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, оскільки приблизно такий розмір померла фактично витрачала на сина.

Моральну шкоду, завдану ОСОБА_3 позивач обґрунтовує тим, що в результаті вчиненого ОСОБА_1 злочину він втратив маму, що є великим горем і непоправною втратою, тяжким ударом та причиною моральних і душевних страждань, переживань, тривалої депресії і безперервного до теперішнього часу стану неспокою і тривоги. Моральну шкоду позивач оцінює в 500 000 грн.

Зважаючи на викладене просили:

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану смертю потерпілого внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 101 300 грн.;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану смертю потерпілого внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 500 000 грн.;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану смертю потерпілого, на утримані якого останній перебував, у розмірі 2940 грн. в місяць до виповнення 18 років, а у випадку продовження навчання - до виповнення 23 років з дня смерті ОСОБА_4 ;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану смертю потерпілого внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 500 000 грн.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 39 700 грн майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2490 грн 02 коп., щомісячно, починаючи з 30.10.2020 і до досягнення вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 250 000 грн моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 250 000 грн моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

05 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на утримання ОСОБА_3 кошти в розмірі 1972 грн 73 коп. щомісячно; стягнути з ОСОБА_1 на користь кожного з позивачів по 100 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог просить відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2021 року незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального права.

Доводи апелянта ОСОБА_1 полягають у тому, що суд невірно визначив розмір середньомісячної заробітної плати померлої, а відтак невірно визначив розмір коштів на утримання ОСОБА_3 . Зокрема, на думку апелянта суд не обґрунтував визначення щомісячного утримання з 60% від середнього заробітку померлої, взяв для розрахунку загальний розмір нарахувань по заробітній платі, а не фактично отриману заробітну плату.

Також апелянт звертає увагу на те, що суд взяв до уваги чек, виданий на ім`я ОСОБА_5 , хоча такої особи не існує та вона не є учасником справи. Разом з тим, на думку відповідача, позивач не довела дійсний розмір витрат для встановлення пам`ятника на могилі ОСОБА_4 .

Крім іншого, апелянт вважає завищеним і таким, що є непомірним для нього, розмір стягнутої моральної шкоди.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 27 вересня 2021 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні апелянт - відповідач ОСОБА_1 і його представник - адвокат Вітвіцький О.Ю. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.

Представник позивачів - адвокат Вапнярчук В.В. проти вимог апеляційної скарги заперечував. Вважає, що якщо і є підстави для зміни рішення суду з урахуванням додатково наданих апелянтом доказів, то ці зміни мають полягати в збільшені розміру стягуваного на утримання неповнолітнього сина загиблої з розрахунку 60% від її заробітку.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 01.07.2019, зміненим вироком Вінницького апеляційного суду від 17.09.2019 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Призначено ОСОБА_1 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі із випробуванням та іспитовим строком 2 роки.

Вказаним вироком підтверджено, що приблизно о 18 годині 00 хвилин 17 листопада 2018 року обвинувачений водій ОСОБА_1 керуючи технічно-справним автомобілем «ЗАЗ Форза», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою м. Ямпіль - м. Могилів-Подільський, у напрямку міста Могилів-Подільський, неподалік села Петрашівка Ямпільського району Вінницької області, з урахуванням дорожніх умов, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого допустив виїзд автомобіля за межі проїжджої частини дороги, де наїхав на дерево. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля «ЗАЗ Форза», державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_1 ПДР України.

Свідоцтвами про народження, виданими 18.08.1984, 14.05.2005, підтверджено, що померла ОСОБА_4 була донькою ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 .

Копіями накладних підтверджуються витрати ОСОБА_2 , пов`язані із похованням ОСОБА_4 , 8 700 грн - придбання предметів для організації та проведення поховання, 16 800 грн - проведення поминального обіду, 12 000 грн - проведення поминального обіду, 47 000 грн - деталі пам`ятника (а.с. 20-23).

Довідкою вих..№ 112 від 13.08.2019, виданою Державним історико-культурним заповідником «Буша» встановлено, що заробітна плата ОСОБА_4 за 2018 рік загалом складала 53 913 грн 23 коп.

Квитанціями за період з червня 2019 року по листопад 2020 року підтверджується, що ОСОБА_6 перерахувала на рахунок ОСОБА_2 кошти в сумі 16 396 грн 04 коп. (а.с. 41-46).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 24.09.2010, ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 .

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення від 28.05.2015.

Із копії довідки до акта огляду МСЕК, виданої 25.03.2020 встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи.

Довідкою за вих.№ 132 від 20.11.2020 підтверджено, що заробітна плата ОСОБА_1 за 6 місяців 2020 року складала 34084 гривні 02 копійки.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 24.09.2020 задоволено позовні вимоги Бушанської сільської ради Ямпільського району Вінницької області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Бушанської сільської ради Ямпільського району Вінницької області кошти в сумі 120 000 грн матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Наданими позивачем фото підтверджено фактичне встановлення пам`ятника на могилі ОСОБА_4 .

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого на підставі норм ЦК України.

Так, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є особами, які мають право на таке відшкодування, і, будучи матір`ю та сином потерпілої, зазнали моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_2 - витрат пов`язаних з похованням та спорудженням надгробного пам`ятника з врахуванням виплат, здійснених дружиною відповідача.

Також суд здійснив розрахунок та стягнув з відповідача на користь ОСОБА_3 відшкодування шкоди, як непрацездатній особі, яка перебувала на утриманні загиблої.

Позиція апеляційного суду

Апеляційний суд лише частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, так як він неповно встановив обставини справи, вважав встановленими обставини, які мають значення для справи за умов їх недоведеності, та допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана зокрема з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Вироком Вінницького апеляційного суду від 17.09.2019 встановлено, що о 18 год 00 хв 17 листопада 2018 року водій ОСОБА_1 керуючи технічно-справним автомобілем «ЗАЗ Форза», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою м. Ямпіль - м. Могилів-Подільський, у напрямку міста Могилів-Подільський, неподалік села Петрашівка Ямпільського району Вінницької області, з урахуванням дорожніх умов, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого допустив виїзд автомобіля за межі проїжджої частини дороги, де наїхав на дерево.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля - ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.

Отже, ОСОБА_1 під час дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом на відповідній правовій підставі та повинен відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно ст. 2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції в цій частині та вважає обґрунтованим твердження, що витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання та не підлягають стягненню.

Апеляційний суд, вважає, що позивач довела належними та допустимими доказами понесені витрати на поховання на суму 8 700 гривень та витрати на спорудження надгробного пам`ятника на суму 47 000 гривень.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що товарний чек, виданий на ім`я ОСОБА_5 також підтверджує понесені, ОСОБА_2 витрати на спорудження надгробного пам`ятника, оскільки, на переконання колегії суддів, має місце технічна помилка - помилкова вказівка прізвища померлої та імені особи, яка замовляла пам`ятник (« ОСОБА_5 » замість « ОСОБА_2 »). Така помилка вочевидь не впливає на доведеність факту понесення саме ОСОБА_2 відповідних витрат на спорудження пам`ятника, а тому апеляційний суд відкидає відповідні доводи апеляційної скарги.

Сума відшкодування матеріальної шкоди обґрунтовано зменшена судом на суму сплачених (переказаних на рахунок позивачки) дружиною відповідача коштів в сумі 16 396 грн 04 коп.

Відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 39 700 грн, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про завищений розмір стягуваних коштів на утримання ОСОБА_3 суд також відхиляє як помилкові з огляду на таке.

Частинами 1, 2 статті 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Відповідно до частини 3 пункту 2 розділу ІІ Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 3 розділу ІІІ цієї постанови закріплено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Згідно з довідками вих. № 112 від 13.08.2019 та № 168 від 02.11.2021, виданими Державним історико-культурним заповідником «Буша», заробітна плата ОСОБА_4 за два останні місяці роботи склала 9 959 грн 10 коп (4169,40+5790,98).

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що частку, яка припадала на померлу слід рахувати за 50%, а відтак розмір стягуваної суми на утримання ОСОБА_3 становить 2490 грн 02 коп., щомісячно, починаючи з 30.10.2020 і до досягнення вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не довше як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в розмірі 250 000 грн кожному та вважає таку суму завищеною зважаючи на таке.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Також розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц.

Психічні страждання матері, яка втратила дочку, і сина, що втратив матір, безумовно є значними чи навіть безмежними, і навряд чи можуть бути усунені чи пом`якшені шляхом виплати будь якої суми грошових коштів.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує лікування та догляду, отримує невисоку заробітну плату та має на своєму утриманні дружину ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 . Стягнення з нього поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди і періодичними платежами на утримання ОСОБА_3 ще півмільйона гривень на відшкодування моральної шкоди поставить його та його сім`ю у вкрай невигідне матеріальне становище і фактично унеможливить виконання рішення суду.

Враховуючи ці обставини, колегія суддів приходить до висновку, що стягувану моральну шкоду слід зменшити з 250 000 грн до 150 000 грн кожному із позивачів - розміру, який є необхідним і достатнім, та відповідатиме принципами розумності, справедливості та співмірності.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції не взяв до уваги вищевказані обставини та стягнув непомірну суму моральної шкоди, а тому рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2021 року в цій частині підлягає зміні, а розмір відшкодування - зменшенню.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для зміни судового рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2021 року змінити в частині розміру відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 та на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 по 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого внаслідок кримінального правопорушення, кожному.

В решті рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: І.М. Стадник

Судді: Ю.Б. Войтко

В.В. Сопрун