Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2049/20

Номер провадження: 2/511/92/21

04 лютого 2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

при секретарі Ніколас С.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі, Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - ОСОБА_2 про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , належну йому на праві власності.

Свої вимоги мотивував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 з 2014 року. Маючи намір продати вказану квартиру, він дізнався про існуюче обтяження нерухомого майна. Так на належну йому квартиру накладено арешт постановою Відділу ДВС Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області від 12.10.2011 року по виконавчому провадженню №2-431 від 01.04.2003 року, по якому він сплачував аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини.

Однак на теперішній час він не має боргових зобов`язань по даному виконавчому провадженню, дитина досягла повноліття і тому він звернувся до виконавчої служби про скасування арешту.

Вирішити дане питання в позасудовому порядку не вдалося, так як згідно листа відділу ДВС Роздільнянського МУЮ в Одеській області №27143 від 23.10.2020 року вони не можуть зняти арешт з квартири, так як виконавче провадження знаходиться на виконанні з 23.05.2016 року в Київському відділі ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області.

В свою чергу, Другий Київський відділ ДВС у м. Одесі від 09.11.2020 року письмово відмовив йому у знятті арешту, так як оригінал постанови щодо накладення арешту на квартиру в матеріалах виконавчого провадження відсутній. В зв`язку з чим, підстави для зняття вказаного арешту у відділу відсутні. Рекомендовано звернутися до суду.

Вважає, що оскільки відпали підстави, які зумовили накладення вказаного арешту, а тому він підлягає скасуванню із відповідним задоволенням його заяви.

Ухвалою суду від 14.01.2021 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено ОСОБА_2 .

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача - Роздільнянського міжрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про час та місце слухання справи, був повідомлений належним чином, надали суду заяву, в якій просили справу розглядати у відсутність їх представника.

Представник відповідача - Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі про час та місце слухання справи, був повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини не явки суд не повідомив.

Третя особа ОСОБА_2 про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, однак в судове засідання не з`явилась.

Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.03.2004 року, виданого виконкомом Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області на підставі рішення за №11 від 17.03.2014 року (а.с.7)

12.11.2011 року постановою державного виконавця відділу ДВС Роздільнянського РУЮ Одеської області від 12.10.2011 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-431/2011 від 01.04.2003 року, виданого Роздільнянським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладено арешт на належну ОСОБА_1 вище зазначену квартиру. (а.с.8) Дана постанова внесена до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Із змісту постанови встановлено, що вона була винесена по виконавчому провадженню №41318627, яке було відкрито по виконанню виконавчого листа №2-431/2011.

23.05.2016 року згідно інформаційної довідки ВП-спецпідрозділ від 14.01.2021 року виконавче провадження №41318627 закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження» та направлено за місцем роботи боржника ДП «Одеський авіаційний завод» м. Одеса, що підвідомчий другому Київському відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області. Борг по аліментам за період з 01.05.2011 року по 23.05.2016 року становив 37396,50 грн. (а.с.10, 43)

З листа Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі, судом встановлено, що дійсно 30.05.2016 року на виконання до відділу надійшло виконавче провадження за виконавчим листом №2-431/2011, яке перебувало на примусовому виконанні у відділ по 25.03.2019 року. 30.05.2016 року постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження №51324066. так як боржник ОСОБА_1 працював ДП «Одеський авіаційний завод» м.Одеса.

Однак із листа Другого Київського відділу ДВС у м.Одеса від 09.11.2020 року за №59881встановлено, що в матеріалах виконавчого провадження, . відсутня постанова державного виконавця про накладення арешту на майно боржника від 12.10.2011 року Тому підстав для скасування арешту з квартири належної ОСОБА_1 відсутні. Рекомендовано звернутися до суду. (а.с.11)

Постановою про закінчення виконавчого провадження №51324066 від 25.03.2019 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було закінчено в зв`язку з досягненням дитиною повноліття. Аліменти отриманні в повному обсязі, заборгованість відсутня. (а.с.9)

Окрім того судом встановлено, що на підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.12.2018 року за позовом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на його утримання на період навчання в МУ ім. О.І.Маринеска НУ «ОМА». (а.с.32)

Рішення набрало законної сили та було звернуто до виконання, 08.01.2019 року Роздільнянським районним судом Одеської області було видано виконавчий лист №511/2373/18.

Згідно листа ДП «Одеський авіаційний завод» від 30.11.2020 року №3572/ГБ строк стягнення аліментів на утримання закінчився 30.06.2020 року. (а.с.30)

Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права.

Згідно із положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) в здійсненні ним права користування розпорядження майном, яке фактично її належить, в тому числі може звернутися з позовом про зняття арешту з майна відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03.06.2012 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна".

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ст. 386 ч.2 ЦК України).

Порядок накладення арешту на майно громадян державними виконавцями регулюється Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» №606 від 21.04.1999 року, який діяв на час вчинення виконавчих дій, тобто станом на вересень 2013 року (далі - Закону України №606), державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати в своїй діяльності порушення права та законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" визначено випадки зняття арешту з майна боржника державним виконавцем, а у всіх інших випадках відповідно до ч.5 ст.59 цього ж Закону арешт може бути знятий з усього майна боржника або його частини за рішенням суду.

Суд, вивчивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості заявленого позову, прийшов до висновку про його задоволення позову частково виходячи з наступного

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22.03.2004 року, а тому згідно із положеннями ст. 391 ЦК України, може вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) в здійсненні ним права користування розпорядження майном, яке фактично йому належить, в тому числі може звернутися з позовом про зняття арешту з майна відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03.06.2012 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна".

На даний час умови, що зумовили накладення арешту відпали, а тому накладення арешту на належне ОСОБА_1 майно є незаконним та таким, що порушує його право власності.

Оскільки на теперішній час виконавче провадження, по якому накладався арешт на спірну квартиру відповідачем ВДВС Роздільнянського МРУЮ в Одеській області було закінчено, заборгованості по аліментам відповідач перед стягувачем ОСОБА_2 не має, то відповідно відпади підстави для подальшого арешту нерухомого майна, і відповідно держана виконавча служба має всі повноваження на зняття накладеного ними арешту по виконавчому провадженню.

Однак оскільки виконавче провадження, по якому було накладено арешт на майно позивача, закрито, то позивач не може оскаржити дії державного виконавця щодо відмови у зняття арешту на належне йому майно, що одночасно дає йому право звернутись в суд з позовом про зняття арешту з цього майна, так як лише у такий спосіб він може захистити порушені права.

Тому суд приходить до висновку, що належить зняти арешт, накладений на майно позивача на підставі постанови ВДВС Роздільнянського РУЮ Одеської області від 12.10.2011 року по виконавчому провадженню №2-431 від 01.04.2003 року, а також виключити дані відомості щодо обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Однак позов в частині зобов`язання відповідачів щодо зняття арешту з вказаної квартири задоволенню не підлягає, так як зняття арешту за рішенням суду є підставою для виключення даних відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

На підставі ст.ст. 316-317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.6,59 Закону України «Про виконавче провадження», п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", керуючись ст. ст. ст. 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 про зняття арешту з майна, - задовольнити частково.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_3 , належної ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.03.2004 року, виданого виконкомом Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області на підставі рішення за №11 від 17.03.2014 року, який накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області від 12 жовтня 2011 року по виконавчому провадженню №2-431 від 01 квітня 2003 року.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 , належну ОСОБА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.03.2004 року, виданого на підставі рішення виконкому Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області за №11 від 17.03.2004 року.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області на підставі п.15.5. Розділу Х11 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. В. Теренчук