Справа № 182/4224/21
Провадження № 2/0182/2366/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06.12.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Гавриленко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м.Нікополя в особі виконкому Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на Ѕ частину спадкового майна в порядку спадкування за законом, посилаючись на наступне.

ОСОБА_2 - її бабуся. Їй належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 23 січня 1996 року, посвідченого Нікопольським житлово-експлуатаційним об`єднанням, виданим, згідно Розпорядження № 6138 від 12.12.1995 року, зареєстрованого в реєстрову книгу КП «Нікопольське МБТІ» за № 26-6138-2. ІНФОРМАЦІЯ_1 бабуся померла. На день смерті батька залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Ще за життя бабуся залишила заповіт на все своє майно на її батька ОСОБА_3 . Батько після смерті бабусі прийняв спадщину фактично шляхом вступу в управління та володіння майном, але не встиг оформити свої спадкові права. ІНФОРМАЦІЯ_2 її батько раптово помер. За життя батько заповіту не залишив, а тому після його смерті відкрилась спадщина в порядку спадкування за законом. У відповідності до ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкове майно одержують особи за законом. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом є вона донька спадкодавця. Інших спадкоємців немає. У встановлений законом строк вона звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.02.2021 року в зв`язку з тим, що в процесі вивчення документів справи нотаріусом було встановлено, що її бабуся ОСОБА_2 , залишила на ім`я її батька ОСОБА_3 заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Максименко О.В., 27 липня 2005 року, зареєстрований в реєстрі за № 2134 на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла і ОСОБА_3 прийняв спадщину за заповітом після смерті матері фактично, але не встиг оформити свої спадкові права нотаріально. Відповідно до п.п.1, 2 ст.1269 Цивільного кодексу України, у разі прийняття спадщини, ОСОБА_3 повинен був подати до нотаріальної контори заяву про її прийняття. У шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, встановлений п.1 ст.1270 Цивільного кодексу України, дана заява ОСОБА_3 подана не була, спадкова справа не відкривалась. В зв`язку з чим їй було рекомендовано звернутись до суду. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1258 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Частина 2 статті 1223 ЦК України передбачає, що, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного (позиція Верховного суду у справі № 355/832/17 від 10.04.2020 року). Її батько фактично не проживав з квітня 2006 року за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_3 , а проживав постійно по АДРЕСА_4 . Вказаний факт підтверджується Актом № б/н від 30.06.2021 року, складений ОСББ Некрасова-29». Спадщину після смерті батька вона прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріуса, а також в зв`язку з тим, що проживає у вказаній квартирі і 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності (на підставі договору дарування від 05 серпня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко А.В.). Тому звернулась до суду.

В судове засідання сторони не прибули, надали до суду заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с.85, 90), представник відповідача проти задоволення позову не заперечувала (а.с.86).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Згідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Відповідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно зі ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 бабуся позивачки по справі (а.с.12 14). Їй належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 23 січня 1996 року, посвідченого Нікопольським житлово-експлуатаційним об`єднанням, виданим, згідно Розпорядження № 6138 від 12.12.1995 року, зареєстрованого в реєстрову книгу КП «Нікопольське МБТІ» за № 26-6138-2 (а.с.6). ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла (а.см.7). Ще за життя спадкодавиця залишила заповіт на все своє майно на батька позивачки свого сина - ОСОБА_3 (а.с.74). Батько позивачки після смерті своєї матері прийняв спадщину фактично шляхом вступу в управління та володіння майном, але не оформив свої спадкові права нотаріально. ІНФОРМАЦІЯ_4 батько позивачки ОСОБА_3 помер (а.с.8). За життя спадкодавець заповіту не залишив. Після його смерті відкрилась спадщина в порядку спадкування за законом. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом є позивачка по справі. Інших спадкоємців першої черги судом не встановлено. У визначений законом строк позивачка по справі звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.02.2021 року (а.с.9).

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (позиція Верховного суду у справі № 355/832/17 від 10.04.2020 року).

Як встановлено судом, батько позивачки по справі ОСОБА_3 фактично не проживав з квітня 2006 року за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_3 , а проживав по АДРЕСА_4 (а.с.11). Спадщину після смерті батька позивачка прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріуса та шляхом проживання у вказаній квартирі, оскільки 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності (а.с.15-18). На даний час оформити спадок через нотаріальну контору позивачка не має можливості.

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади м.Нікополя в особі виконкому Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 43,5 кв.м, житловою площею 27,3 кв.м. (яка складається з: передпокою 1, площею 6,1 кв.м; кімнати 2, площею 10,2 кв.м; кухні 3, площею 6,1 кв.м; кімнати 4, площею 17,1 кв.м; ванної кімнати 5, площею 2,2 кв.м.; вбиральні 6, площею 0,9 кв.м; балкону, площею 0,9 кв.м.), в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал