Справа № 409/358/19
Провадження № 22-ц/810/947/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Кострицького В.В., Луганської В.М.,

учасники справи: позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 05 жовтня 2021 року, ухваленого Старобільським районним судом Луганської області у складі: судді Воронкіна О.А. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який мотивувало тим, що відповідачка ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулась до АТ КБ «Приватбанк» та підписала заяву № б/н від 21.04.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка з метою отримання банківських послуг підписала заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, та складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а

відповідачка в порушення умов кредитного договору не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, чим порушила виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на 13.01.2019 року, ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 81398,70 грн, з яких 19145,48 грн тіло кредиту; 33252,93 грн - нараховано відсотків за користування кредитом; 24647,97 грн нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умови та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 3852,32 грн штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 17 жовтня 2019 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21.04.2011 у вигляді тіла кредиту 19145,48 грн, відсотків за користування кредитом у розмірі 33252,93 грн. У задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено судові витрати.

Заяву відповідача про перегляд заочного рішення ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 12 грудня 2019 року задоволено. Скасовано заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 жовтня 2019 року та призначено до розгляду.

Від представника відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечується наявність заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.04.2011 року у зв`язку з повним поверненням банку коштів, що надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачем зазначено, що банк не мав права нараховувати будь-які проценти, пені та штрафи за кредитним договором № б/н від 21.04.2011 року, так як такі умови не погоджувались між сторонами під час укладання кредитного договору № б/н від 21.04.2011 року. Відповідач не визнає умови та правила надання банківських послуг та тарифи банку, на які посилається позивач, частиною кредитного договору № б/н від 21.04.2011 року, так як вони не були відомі відповідачці, вона з ними не знайомилась і не підписувала. Крім того, відповідач у відзиві стверджує, що будь-яка заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.04.2011 року відсутня, так як надані банком кошти у вигляді кредитного ліміту на картковому рахунку повністю повернуто, а саме списані банком з карткового рахунку відповідача за рахунок коштів наданої позики за договором № KUB512 від 18.08.2016 року. До відзиву відповідачем, крім іншого, додані копії дублікати чеків з призначенням «Пополнение карты/счета) або «Перевод на карту».

Від АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що банком до суду надано докази, які підтверджують факт укладення кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань. Крім того, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи не призначались. Відповідачем не доведено та матеріалами справи не встановлено, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа. Також згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача на те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Тому просив суд задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі.

Заявою про зменшення розміру позовних вимог від 19.11.2020 року банк зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідачки заборгованість за договором № б/н від 21.04.2011 року в розмірі 71076,33 грн, з яких: 52671,29 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту та 18405,04 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також судові витрати.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 05 жовтня 2021 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено у повному обсязі.

Суд обґрунтував рішення тим, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги Умов та Тарифів розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, що саме у зазначеному в цих документах розмірі і порядку мають здійснюватися нарахування процентів за користування кредитними коштами.

Суд першої інстанції також виходив з того, що 30.09.2016 року відповідачем повернуто кошти кредитного ліміту двома операціями на суму 4600,00 грн та 1000,00 грн, про що свідчить Виписка за період з 01.04.2011 року по 15.04.2020 року. В подальшому Відповідачем здійснювались виключно операції з поповнення карткового рахунку і кошти кредитного ліміту не використовувалися. В цей же день 30.09.2016 року Банком проведено операцію на суму -5581,34 грн.«(в т.ч. скидка 214,67) ОПЛАТА ЧАСТЯМИ 5 (Украина, Днепропетровская, Днепропетровск,) покупка». Після цієї операції Банку на картковому рахунку Відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.04.2011 року збільшується на суму -5581,34 грн.

Згідно наданої виписки, на момент проведення Банком «списання» коштів з карткового рахунку Відповідача, коштів, які б належали Відповідачеві, на його картковому рахунку взагалі не було, про що свідчить негативний залишок у графі «Остаток после операции». Як наслідок, Банк не міг за їх рахунок погасити невиконані зобов`язання Відповідача за іншим договором № KUB512 від 18.08.2016 року, а лише необґрунтовано та безпідставно збільшував заборгованість за кредитним договором, що також не було передбачено умовами договору № KUB512 від 18.08.2016 року, а суд не надає правовідносинам за цим договором оцінки, оскільки вони не є предметом цього спору.

Встановивши факт порушення умов договору № KUB512 від 18.08.2016 року, Банк як позикодавець відповідно до умов цього договору, мав право на захист своїх інтересів шляхом пред`явлення до позичальника відповідної вимоги, але не скористався даним правом, суд не надає оцінки правовідносинам . Дана вимога не заявлялась Банком і у цьому позові, відповідно Банком належно не доведено та не обґрунтовано вимогу до Відповідача в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 52671,29 грн, в зв`язку з чим задоволенню ця вимога не підлягає. Доводи Банку про те, що заборгованість за позикою списувалась з наданого Відповідачеві кредиту не підтверджені фактичними обставинами справи.

Також суд вважав, що не підлягають задоволенню вимоги Банку до Відповідача в частині застосування відповідальності за порушення грошового зобов`язання на суму 18405,04 грн, передбаченої ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки встановленими обставинами справи повністю спростовано наявність порушення грошового зобов`язання за кредитним договором б/н від 21.04.2011 року.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» вважає вказане рішення незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального і матеріального права та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги Банку в повному обсязі та судові витрати покласти на відповідача.

Доводами апеляційної скарги є те, що відповідач висловив згоду на укладення кредитного договору, що засвідчено особистим підписом, чим підтвердив ознайомлення та погодження з умовами кредитування, зобов`язувався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг; відповідачем, окрім заяви, у той же день було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій сторони погодили пільговий період 30 днів, базова відсоткова ставка за користування кредитом 3 % в місяць (36 % річних), розмір та строк внесення щомісячних платежів; розмір комісії за кредитне обслуговування; умови щодо сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості та умова щодо сплати штрафу; тобто, відповідач при укладенні договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків, неустойки (пені та штрафу); після підписання відповідної заяви останній було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено кредитний ліміт 5000 грн, змінював цей ліміт банк на підставі п. 2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких відповідач дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку; відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи; за зверненнями відповідачки Банк перевипускав картки та подовжував строк їх дії, відповідачка продовжувала користуватися кредитними коштами, знімала кошти в банкоматах, про що свідчить виписка з банківського рахунку, яка має статус первинного документу, з якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами; знімав кошти в банкоматах, використані кредитні кошти Банку не повернув.

При вирішенні позову судом першої інстанції не враховані правові висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 01 вересня 2020 року у справі № 293/599/19-ц, від 04 листопада 2020 року у справі № 534/1072/18-ц, від 06 травня 2020 року у справі №358/384/19, відповідно до яких підписані позичальником анкета-заява та довідка про умови кредитування є підтвердженням того, що умови кредитування щодо сплати процентів, пені та штрафу були належним чином погоджені із відповідачем.

Суд, відмовляючи в задоволенні позову, вважав, що Банк безпідставно збільшував заборгованість за кредитним договором, укладеним із відповідачем, шляхом договірного списання, адже це суперечить суті кредитного договору. Банк надав до суду належний, допустимий та достовірний доказ того, що збільшення заборгованості відбулося у зв`язку з наданням позичальником банку доручення на договірне списання. Однак суд першої інстанції помилково вважав, що дослідження цього доказу було б можливим виключно в разі, якщо б позовні вимоги були пред`явленні за зазначеним договором та без належних підстав відмовився дослідити зазначений доказ, адже в даному випадку цей доказ має ключове значення для справи, і він не був жодним чином спростований відповідачем.

Банк зазначає, що оскільки у договорі № KUB512 від 18.08.2016 відповідач особисто надав доручення Банку здійснювати договірне списання з його рахунків для погашення заборгованості за цим договором в разі прострочення чергового платежу більш ніж на 2 дні, то Банк діяв у повній відповідальності до волевиявлення клієнта. Відповідач всупереч своїй попередній поведінці почав стверджувати, що він на такі умови не погоджувався, а Банк діяв без його доручення, що абсолютно не відповідає дійсності.

Суд першої інстанції не дослідив належним чином наявні у справі докази, не звернув уваги на суперечливу поведінку відповідача, що призвело до передчасного та необґрунтованого висновку про відмову в позові.

Від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції дослідив всі докази, що були у справі і не відмовляв та не самоусувався у дослідженні доказу, суд вирішував питання саме щодо спірних правовідносин між сторонами, із встановлених обставин, виключно у межах позовних вимог тобто стягнення заборгованості по кредитному договору в тому числі і щодо правовідносин за договором позики № KUB512 від 18.08.2016. Відповідач не заперечує проти повноважень Банку щодо списання коштів з рахунку клієнта відповідно до положень ст. 1071 ЦК України, але на момент списання щомісяця заборгованості за договором позики № KUB512 від 18.08.2016 були відсутні грошові кошти, що б знаходилися на банківському рахунку відповідача.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 71076,33 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921*100 = 192100 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, та відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про проведення розгляду за участю представника позивача та виклику його у судове засідання з метою детального пояснення конкретних обставин справи, оскільки позивачем не викладені конкретні обставини, за яких справа повинна розглядатися у судовому засіданні з викликом представника. Звертаючись до суду із позовом позивач просив розглянути позов без виклику сторін.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з положень ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України чітко визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

З матеріалів справи вбачається, що 21.04.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н у спосіб підписання заяви позичальника, за яким отримано кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Доводи скарги про укладення між сторонами 21.04.2011 року договору приєднання не заслуговують на увагу, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не є складовою кредитного договору, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування, а роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин сторін (21.04.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18.02.2019 року), і даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому,) оскільки кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, та за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, дійшов висновку про те, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, суд вірно не вважав складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наявні в матеріалах справи умови і правила надання банківських послуг не мають правового значення, оскільки вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21.04.2011 року шляхом підписання заяви, а тому підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, відсутні.

Також відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з Відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11.Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

У ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Відповідач не підписувала Умови та правила надання банківських послуг, Умови користування послугами банку, Витяг з Тарифів, копії яких додані позивачем АТ КБ «Приватбанк» до позовної заяви в обґрунтування позовних вимог до Відповідача.

Більш того, зазначені копії витягів з Умов та витяг з Тарифів взагалі не містять необхідних реквізитів щодо посвідчення копій документів.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги Умов та Тарифів розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, що саме у зазначеному в цих документах розмірі і порядку мають здійснюватися нарахування процентів за користування кредитними коштами.

Натомість, складовою договору слід вважати підписану відповідачем довідку об умовах кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій містяться тарифи банку, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) складає 3 %, погоджено 30 днів пільгового періоду, щомісячно до 25 числа сплачувати 7 % від заборгованості (але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості) (а.с. 10).

Позивачем до позовної заяви додано розрахунок заборгованості за договором, копію документа, який за своєю формою і змістом є заявою, копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг та копії статутних документів банку. Разом з відповіддю на відзив Банком додано виписку по рахунку, фото та копію паспорта відповідача, накази Банку та договір №KUB512 від 18.08.2016 року.

У заявах по суті справи сторони посилаються на факт укладання договору № KUB512 від 18.08.2016 року, за умовами якого кошти позики були перераховані 31.09.2016 року на картковий рахунок, що вже був раніше відкритий за заявою відповідача б/н від 21.04.2011 року, та на який Банком надавався кредит, який є предметом даного спору. Позивач та Відповідач не заперечують та жодним чином не спростовують цього факту.

Згідно Виписки за період з 01.04.2011 року по 15.04.2020 року, що надана Банком, 31.08.2016 на картковий рахунок Відповідача зараховані Банком кошти у сумі 50000,00 грн у графі «Деталі операції» зазначено «Оплата частями 5 (Україна, Днепропетровская, Днепропетровск) Пополнение карты». При цьому Банк, за рахунок коштів наданої позики, списав з карткового рахунку Відповідача наявну заборгованість за кредитом у сумі 4925,24 грн, і графа «Остаток после операции» має позитивне сальдо 45053,55 грн.

Факт погашення 31.08.2016 року заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.04.2011 року повністю співпадає та підтверджується Банком у Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21.04.2011 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 30.09.2019 року, що наданий Банком разом з заявою про зменшення розміру позовних вимог від 26.11.2020 року, де станом на 01.09.2016 року у графі «Заборгованість за наданим кредитом» визначено суму «0».

Протягом вересня 2016 року Відповідачем здійснена низка банківських операцій щодо зняття готівкових коштів, переказів та оплати товарів і послуг за рахунок коштів наданої позики, і станом на 24.09.2016 року позитивний баланс карткового рахунку складав 108,17 грн.

28.09.2016 року Відповідачем здійснено операцію у сумі 5043,76 грн частина якого здійснена за рахунок кредитного ліміту у сумі 4935,59 грн, деталі операції «Оплата платежей через термінал самообслуживания Белокуракино, ул. Чапаева, дом. 81, Магазин " Получатель: Тедис-Украина. Код квитанции 0636-3968-3543-6787».

30.09.2016 року Відповідачем повернуто кошти кредитного ліміту двома операціями на суму 4600,00 грн та 1000,00 грн, про що свідчить Виписка за період з 01.04.2011 року по 15.04.2020 року. В подальшому Відповідачем здійснювались виключно операції з поповнення карткового рахунку і кошти кредитного ліміту не використовувалися.

В цей же день 30.09.2016 року Банком проведено операцію на суму - 5581,34 грн «(в т.ч. скидка 214,67) ОПЛАТА ЧАСТЯМИ 5 (Украина, Днепропетровская, Днепропетровск,) покупка». Після цієї операції Банку на картковому рахунку Відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.04.2011 року збільшується на суму -5581,34 грн.

У Відзиві Банк зазначає, що сума 5581,34 грн списана Банком як один із щомісячних платежів на протязі 12 місяців з кредитної картки у якості заборгованості за позикою, наданої по договору № KUB512 від 18.08.2016 року, та відображається у виписці як «ОПЛАТА ЧАСТЯМИ 5 Покупка». Право банку здійснювати списання коштів з усіх рахунків Відповідача закріплене у договорі № KUB512 від 18.08.2016 року.

Згідно виписки Банк щомісяця у період з 30.09.2016 року по 31.08.2017 року здійснив списання з карткового рахунку Відповідача ще 11 платежів на суму 5581,34 грн кожен, чим фактично збільшив заборгованість за кредитним договором б/н від 21.04.2011 року на загальну суму (12 х 5581,34 грн) 66976,08 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно кредитного договору б/н від 21.04.2011 року Відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, про що свідчить заява останнього від 21.04.2011 року.

Відповідач не зверталась до Банку та не отримувала від Банку інших грошових коштів у якості кредиту, крім грошових коштів у якості кредиту у розмірі та на умовах, встановлених договором б/н від 21.04.2011 року, про що також свідчить виписка, яка надана Банком. Інші докази, що б спростували цей факт суду не надавались.

Відповідно дії Банку щодо збільшення заборгованості за кредитним договором б/н від 21.04.2011 за рахунок невиконаного грошового зобов`язання по іншому договору № KUB512 від 18.08.2016 суперечать самій природі кредитного договору та положенням ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, так як фактично Банком не надавались Відповідачеві грошові кошти (кредит), а необґрунтовано включались невиконані грошові зобов`язання за договором позики до заборгованості за кредитним договором.

Крім того, згідно наданої виписки, на момент проведення Банком «списання» коштів з карткового рахунку Відповідача, коштів, які б належали Відповідачеві, на його картковому рахунку взагалі не було, про що свідчить негативний залишок у графі «Остаток после операции». Як наслідок, Банк не міг за їх рахунок погасити невиконані зобов`язання Відповідача за іншим договором № KUB512 від 18.08.2016, а лише необґрунтовано та безпідставно збільшував заборгованість за кредитним договором, що також не було передбачено умовами договору № KUB512 від 18.08.2016.

Встановивши відсутність порушень з боку відповідачки щодо повернення кредитної заборгованості, суд вважав необґрунтованими і вимоги про покладення на ОСОБА_1 відповідальності за порушення грошового зобов`язання на суму 18405,04 грн, передбаченої ст. 625 Цивільного кодексу України.

Посилання на практику Верховного Суду щодо існування між сторонами договірних відносин є помилковим, оскільки по справі встановлено судом та ніким не оспорюється. Як встановлено судом та також ніким не оспорюється, що після підписання анкети-заяви відповідачка отримала кредитну картку та користувалася картковим рахунком, здійснюючи операції з поповнення рахунку з ідентифікацією особи, яка поповнює рахунок, натомість висновок суду про списання банком в односторонньому порядку 12 платежів у період з 30.09.2016 по 31.08.2017 рівними частинами по 5581,34 грн вказаний довід апеляційної скарги не спростовує.

Щодо посилання скаржника на судову практику ВС про те, що виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту та має досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами, то судом з дотриманням наведеного та вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України досліджено надані позивачем виписку разом з іншими доказами по справі та дана ретельна оцінка як виписці по рахунку, так і сукупності інших доказів по справі, зокрема, наданому відповідачкою кредитному договору позики № KUB512 від 18.08.2016.

Довід скарги про неврахування судом підписаної відповідачкою довідки про ознайомлення із умовами кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» як складової укладеного між сторонами кредитного договору, в якій погоджено, крім іншого, базова відсоткова ставка за користування кредитом 3% на місяць, не спростовує правильних висновків суду про необґрунтованість позову, оскільки позивачем зменшено позовні вимоги та предметом судового розгляду було стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 52671,29 грн та за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Тому вірним є посилання у відзиві відповідачки на апеляційну скаргу про намагання в апеляційній скарзі вирішення питань поза межами позовних вимог, оскільки предметом судового розгляду не були вимоги про стягнення договірних відсотків за користування кредитними коштами.

Як помилковими є і доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови суду у стягнення заборгованості, порушення норм матеріального права, оскільки висновок суду про те, що Банк безпідставно збільшував заборгованість за кредитним договором, укладеним із Відповідачкою, шляхом договірного списання, що суперечить суті кредитного договору, є правильним.

Сторони погодили встановлення кредитного ліміту на картковому рахунку за заявою відповідачки від 21.04.2011 у сумі 3600 грн, який 26.06.2011 збільшений до 5000 грн.

Інших доказів про збільшення кредитного ліміту за спірним договором не надано.

Остання банківська операція по використанню відповідачкою кредитного ліміту у сумі 4935,59 грн відбулася 28.09.2016. Дані кошти повернуті відповідачем повністю шляхом поповнення карткового рахунку та переказу 30.09.2016 на суму 4600 грн та 1000 грн.

Доказів надання відповідачці інших кредитних коштів після вказаної дати немає.

Не заперечуючи проти повноважень Банку щодо списання коштів з рахунку клієнта відповідно до положень статті 1071 ЦК України, відповідачка у відзиві слушно посилається на те, що на момент списання щомісяця заборгованості за договором позики № KUB512 від 18.08.2016 були відсутні грошові кошти, що ю знаходилися на банківському рахунку відповідачки.

Тому суд вірно дійшов висновку, що процедура списання заборгованості за договором позики від 18.08.2016 в дійсності не відбувалася, а безпідставно обліковувалася на рахунку як заборгованість по кредитному договору за заявою відповідача від 21.04.2011, і Банк не збільшував кредитний ліміт на рахунку відповідачки на відповідну суму заборгованості за договором позики від 18.08.2016, або на будь-яку іншу суму.

Вказане спростовує довід апеляційної скарги про недотримання відповідачкою добросовісної поведінки та чесної ділової практики.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 05 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 07 грудня 2021 року.

Судді: