Справа № 474/1023/21
Провадження № 2/474/253/21
УХВАЛА

про забезпечення позову

09.12.21року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі судді Сокол Ф.Г. розглянув заяву представниці позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства Виробничо-комерційне підприємством Каро, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відділ Центр надання адміністративних послуг Врадіївської селищної ради, про повернення земельної ділянки, -

встановив:

08.12.2021р. до Врадіївського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 (далі - позивачка) до Приватного підприємства Виробничо-комерційне підприємством Каро (далі - відповідач), в якій позивачка просить:

- зобов`язати позивача повернути позивачці земельну ділянку № НОМЕР_1 кадастровий номер :01:000:0474 площею 4,6689 га, земельну ділянку № НОМЕР_2 кадастровий номер :02:000:0187 площею 1,9899 га;

- скасувати запис номер 40220609 від 21.01.2021р. про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 4,67 га з кадастровим номером :01:000:0474 та запис номер 40319076 від 21.01.2021р. про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 1,99 га з кадастровим номером :02:000:0187, внесені на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області Горєловим Ігором Сергійовичем 21.01.2021р.;

- стягнути з відповідача на користь позивача орендну плату за 2018-2021 роки у розмірі 15 150 грн. 86 коп та пеню у розмірі 692 грн. 56 коп.

Ухвалою суду від 09.12.2021р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Одночасно до суду разом з позовною заявою представницею позивачки ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій остання просить:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку № НОМЕР_1 кадастровий номер :01:000:0474 площею 4,6689 га, земельну ділянку № НОМЕР_2 кадастровий номер :02:000:0187 площею 1,9899 га, які знаходяться на території Доброжанівської сільської ради смт Врадіївка Миколаївської області, та належать ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 075357, виданий 22 жовтня 2003 року Врадіївською районною державною адміністрацією, та Свідоцтва про право на спадщину за законом № 217/2009 від 17.11.2009р.;

- до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти державну реєстрацію речових прав щодо спірного майна.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що 18.08.2011р. між відповідачем і позивачкою, за твердженням відповідача, було укладеного договір оренди землі, згідно якого остання надала орендарю в строкове платне користування земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,66 га, а саме земельна ділянка № НОМЕР_1 кадастровий номер :01:000:0474 площею 4,67 га, земельна ділянка № НОМЕР_2 кадастровий номер :02:000:0187 площею 1,99 га, які знаходяться на території Доброжанівської сільської ради смт Врадіївка Миколаївської області.

Вказані земельні ділянки позивачка отримала в спадок після смерті ОСОБА_3 відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2009р. № 217/2009, про що у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії МК № 07535, який виданий 22 жовтня 2003 року Врадіївською районною державною адміністрацією, державним нотаріусом зроблена відповідна відмітка.

01.07.2011р. позивачка уклала договір оренди землі на вказані земельні ділянки з Фермерським господарством Оазис, який був підписаний сторонами строком на 5 років та пройшов державну реєстрацію, що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 133876874, № 133890808, сформованих станом на 10.08.2018р.

21.05.2021р. позивачці та її представниці стало відомо, що вказані земельні ділянки пройшли державну реєстрацію щодо речового права та 21.01.2021р. Врадіївською районною державною адміністрацією право оренди було зареєстровано за відповідачем на підставі договору оренди землі, б/н, від 18.08.11р., строком на 21 рік, дата закінчення дії 18.08.2032р., який позивачка ніколи не укладала та не підписувала. Тобто фактичною підставою для державної реєстрації у 2021 році став договір 2011 року, який на думку відповідача підписувала позивачка, і це в той час, що 01.07.2011р. позивачка уклала і зареєструвала договір на ці ж земельні ділянки з іншим орендарем строком на 5 років. На жаль, вказана обставина не викликала сумнів у державного реєстратора з питань достовірності та правдивості вказаних документів, а саме договору 2011 року і його реєстрації через 10 років.

За даними Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, станом на 18.05.2021р. відповідно до листа № 38/141-21, на вказані земельні ділянки, укладено договір оренди з ФГ Оазис, який зареєстрований 03.08.2011р. за № 00545.

Позивачка, як власник земельних ділянок, та через свого представника, неодноразово зверталась до відповідача з питання вказаного договору оренди з відповідачем, на що отримувала неповні або недостовірні відповіді, що містяться в матеріалах позову.

Лише на запит адвоката від 06.10.2021р. було отримано письмову відповідь з копією спірного договору.

Разом з тим, позивачка стверджує, що вказаний договір ніколи не підписувала, а підпис у графі Орендодавець виконано не нею, а іншою невідомою особою. Позивач є особою похилого віку, народилась у 1935 році, пересуватись сама не може. Відповідач позивачу примірник договору оренди від 18.08.2011р. не надавав.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. Весь цей час між сторонами склались фактичні орендні відносини та орендодавець був змушений отримувати орендну плату, яку запропонував орендар. Також, позивачка розраховувала на порядність законність вчинків орендаря, на добровільне повернення йому землі площею понад 6 га. Також, власниця землі неодноразово зверталась до орендаря з питання повернення земельної ділянки та небажання в подальшому мати будь-які відносини з відповідачем. Але орендар, знаходить різні незаконні методи по утриманню землі і використання її у власних інтересах, реєстрував її без відома і волі власника землі.

Фактично, спірний договір від 18.08.2011р., яким строк оренди у односторонньому порядку продовжено до 18.08.2032р., орендарем виготовлено, підписано та зареєстровано через 10 років фактичного використання землі всупереч волі, бажанню власника землі.

На підставі вищевикладеного представниці позивачки ОСОБА_1 вказує, що наразі існує досить висока ймовірність того, що відповідач знову незаконно буде утримувати земельну ділянку, знову зареєструє без відома власника земельної ділянки іншу додаткову угоду, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду, відновлення порушеного права приватної власності на землю.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В судове засідання сторони не викликалися.

Розглянув заяву про забезпечення позову судом встановлено таке.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Вдіповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 та ч.ч. 2, 3, 10 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема:

- накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

- забороною вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову № 9 від 22.12.2006р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Також, зазначено, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого об`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Також відповідно до п. 20 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК (в редакції до 15.12.2017 року), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представниці позивачки щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, яких заявник просить вжити у порядку забезпечення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду, в разі невжиття таких заходів, суд вважає, що заявлені вимоги про забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Частинами 1 та 2 ст. 157 ЦПК України визначено, що ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Керуючись ст.ст. 149-154, 157, 258-263 ЦПК України, суд, -

постановив:

Заяву представниці позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства Виробничо-комерційне підприємством Каро, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відділ Центр надання адміністративних послуг Врадіївської селищної ради, про повернення земельної ділянки - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі 474/1023/21 (провадження № 2/474/253/21) за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства Виробничо-комерційне підприємством Каро, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відділ Центр надання адміністративних послуг Врадіївської селищної ради, про повернення земельної ділянки, а саме:

- накласти арешт на земельну ділянку № НОМЕР_1 кадастровий номер :01:000:0474 площею 4,6689 га, земельну ділянку № НОМЕР_2 кадастровий номер :02:000:0187 площею 1,9899 га, які знаходяться на території Доброжанівської сільської ради Миколаївської області, та належать ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 075357, виданого 22 жовтня 2003 року Врадіївською районною державною адміністрацією, та Свідоцтва про право на спадщину за законом № 217/2009 від 17.11.2009р.;

- до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти державну реєстрацію речових прав щодо земельної ділянки № НОМЕР_1 кадастровий номер :01:000:0474 площею 4,6689 га, земельної ділянки № НОМЕР_2 кадастровий номер :02:000:0187 площею 1,9899 га, які знаходяться на території Доброжанівської сільської ради Миколаївської області, та належать ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 075357, виданого 22 жовтня 2003 року Врадіївською районною державною адміністрацією, та Свідоцтва про право на спадщину за законом № 217/2009 від 17.11.2009р.

Копію ухвали направити для відома учасникам справи та Відділу Центр надання адміністративних послуг Врадіївської селищної ради для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Ухвала суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Врадіївський районний суд Миколаївської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Сокол Ф.Г.