№ 242/4716/19
№ 4-с/242/8/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарях судового засідання Сафроновій К.В., Гандзюк К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), заінтересована особа: стягувач Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,

за участю заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , державного виконавця Клємєнтьєвої І.І.,-

встановив:

Заявник звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).

В обґрунтування скарги зазначав, що заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 24.01.2020 року з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнуто суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 5908,33 грн. та судовий збір у розмірі 632,39 грн. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист, за яким було відкрито виконавче провадження №ВП61785321. Постанову про відкриття заявник не отримував. Зазначав, що без перевірки майнового стану, без перевірки факту часткової сплати за кредитом, державний виконавець звернув стягнення на все майно і кошти, шляхом накладання арешту на все майно і всі кошти. Також, державним виконавцем прийнято постанову №61785321 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 300 грн., копія якої заявнику не направлено. Після чого, державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження без зняття накладеного арешту. Вважає, що державний виконавець без винесення постанови про відкриття виконавчого провадження і без надання строку на добровільне виконання 30.04.2020 виніс постанову про стягнення витрат на організацію і здійснення виконавчого провадження, та у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» стягнув суму боргу в більшому розмірі ніж це визначено судом і без правової підстави на таке стягнення, без зазначення структури таких витрат і їх обґрунтованість у конкретному виконавчому провадженні. Крім того, скаржник не погодився із сумою, що підлягає стягненню за рішенням суду. Просить суд: визнати неправомірними дії державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) щодо не направлення боржнику ОСОБА_1 копій постанов виконавчого провадження №61785321 про стягнення витрат виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа; визнати неправомірними дії державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) щодо проведення передчасних примусових виконавчих дій до отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження 61785321, винесення постанов ВП 61785321 про стягнення витрат виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про арешт кошті боржника; скасувати постанови державного виконавця ВП №61785321 про стягнення витрат виконавчого провадження про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника; зобов`язати державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) зняти накладені постановами про арешт майна боржника , про арешт коштів боржника у зв`язку із поверненням виконавчого документа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник та його представник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, надали аналогічні пояснення, які викладені в скарзі.

Державний виконавець Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в судовому засіданні скаргу не визнала. Надала відзив на скаргу, де заперечувала проти її задоволення. У відзиві просить розглянути скаргу без її участі. Представник стягувача АТ «КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали справ, судом встановлено наступне.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 24.01.2020 року позовні вимоги АТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 5908,33 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4359,33 грн., та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 1549,00 грн. Також, даним рішенням стягнуто на користь АТ «КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 632,39 грн.

На підставі рішення суду видано виконавчий лист №242/4716/19 від 10.03.2020 року, який перебував на виконанні у Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Дані обставини учасники справи не оспорюють.

Державним виконавцем Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Клємєнтьєвою І.І. прийнято наступні постанови:

- постанова про відкриття провадження від 09.04.2020 (ВП №61785321);

- постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 30.04.2020 (ВП №61785321);

- постанова про арешт майна боржника від 04.05.2020 (ВП №61785321);

- постанова про арешт коштів боржника від 04.05.2020 року (ВП №61785321);

- постанова про повернення виконавчого провадження від 06.05.2020 року (ВП №61785321).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 року визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Що стосується вимог щодо: визнання неправомірними дії державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) щодо не направлення боржнику ОСОБА_1 копій постанов виконавчого провадження №61785321 про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа; визнання неправомірними дії державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) щодо проведення передчасних примусових виконавчих дій до отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження 61785321, винесення постанов ВП 61785321 про стягнення витрат виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про арешт кошті боржника; скасування постанови державного виконавця ВП №61785321 про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, суд враховує наступне.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено заходи примусового виконання рішень.

Отже, заходами примусового виконання рішень є, зокрема:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. (ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»)

Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

Також, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

3) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

4) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

5) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;

6) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок початку примусового виконання рішення.

Так, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно із ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Документи виконавчого провадження державним органам, органам місцевого самоврядування, банкам, іншим фінансовим установам, підприємствам, установам, організаціям, посадовим чи службовим особам можуть надсилатися у формі електронних документів.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання рішення суду відкрито на підставі заяви АТ КБ «ПриватБанк», де стягувач одночасно просив, зокрема накласти арешт на майно боржника, звернути стягнення на рахунки і вклади у банках та інших фінансових установ, а також звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

У виконавчому листі місце проживання боржника ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_1 .

На підставі заяви та стягувача та наданих ним документів, державним виконавцем відкрито виконавче провадження 09.04.2020 року ВП №61785321. У подальшому державним виконавцем прийнято постанови про арешт майна і коштів боржника від 04.05.2020 року.

04.05.2020 року державним виконавцем отримано інформацію з Державного реєстру речових прав та встановлено відсутність у боржника майна.

Постановою від 06.05.2020 року державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ виконавчий лист №242/4716/19, виданий 10.03.2020 року повернуто стягувачу.

На підтвердження направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №61785321 державним виконавцем надано реєстр відправки кореспонденції, з якої вбачається направлення ОСОБА_1 кореспонденції за адресою зазначеною у виконавчому листі за №760 та роздруківку з веб-сайту «Укрпошта», де за №760 вбачається отримання кореспонденції 22.04.2020 року.

Скаржником не надано належних та допустимих доказів того, що ним повідомлено державного виконавця про зміну місця проживання.

На підтвердження направлення боржнику простою кореспонденцією копій постанов про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника державним виконавцем надано супровідні листи.

Отже, з наданих суду доказів вбачається, що державний виконавець здійснював відправку боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням, а копій постанов про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, простою кореспонденцією, що є дотриманням вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», а тому боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, оскільки йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

При цьому, Закон України «Про виконавче провадження» не забороняє державному виконавцю проводити виконавчі дії до отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження. Також, за наданими суду доказами, боржник отримав копію постанови про відкриття провадження 22.04.2020 року, а арешт на майно та кошти боржника було накладено 04.05.2020 року.

Згідно із ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Як вже зазначалося, державним виконавцем 04.05.2020 року прийнято постанови про арешт майна боржника та арешт коштів боржника на підставі отриманих ним даних.

Отже, дії державного виконавця в цій частині відповідають вимогам ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Що стосується не направлення боржнику копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, суд виходить з вимог ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску.

Отже, у зв`язку з повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець виносить постанову, копію якої разом із оригіналом виконавчого документа направляє стягувачу. Та вказаною нормою не зобов`язано державного виконавця повідомити боржника про повернення виконавчого документа стягувачу.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що дії державного виконавця з приводу прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, направлення копій постанов боржнику, зокрема постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна, про арешт коштів та про повернення виконавчого документа стягувачу та щодо проведення державним виконавцем примусових виконавчих дій до отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Що стосується вимог скаржника в частині скасування постанови державного виконавця ВП №61785321 про арешт майна боржника і про арешт коштів боржника, суд вважає, що скарга в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки судом не встановлено недотримання державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» під час накладання арешту на майно та кошти боржника.

Вирішуючи питання щодо зобов`язання державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) зняти накладені постановами про арешт майна боржника , про арешт коштів боржника у зв`язку із поверненням виконавчого документа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», суд виходить з наступного.

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено перелік обставин за настанням яких виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців, а також у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо - протягом усього періоду, на який присуджені платежі).

У свою чергу ст. 39 та 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають підстави та наслідки закінчення виконавчого провадження.

Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У даному випадку, виконавчий документ повернуто на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» , та виконавчий документ повернуто стягувачу, а не суду, який його видав, а тому державний виконавець не мав можливості діяти за приписами ст. 40 зазначеного Закону.

Необхідно наголосити, що ч.3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.п. 1, 3, 11 ч.1 цієї статті арешт з майна знімається (у випадках коли стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; та у випадках запровадження тимчасової адміністрації банку-боржника крім рішень немайнового характеру).

Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (тобто, коли рішення суду фактично не виконано), не є підставою для зняття накладеного арешту на майно боржника.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення скарги в частині зобов`язання державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) зняти накладені постановами про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника у зв`язку із поверненням виконавчого документа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Що стосується вимоги скаржника в частині визнання неправомірними дії державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) щодо не направлення боржнику ОСОБА_1 копій постанов виконавчого провадження №61785321 про стягнення витрат виконавчого провадження, визнання неправомірними дії державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) щодо винесення постанов ВП 61785321 про стягнення витрат виконавчого провадження, скасування постанови державного виконавця ВП №61785321 про стягнення витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби.

Так, частиною 2 зазначеної статті Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що скарга в частині не направлення боржнику копій постанов про стягнення витрат виконавчого провадження, визнання неправомірними дії щодо винесення постанов ВП 61785321 про стягнення витрат виконавчого провадження, скасування постанови про стягнення витрат виконавчого провадження підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства Донецьким окружним адміністративним судом.

За таких обставин, скарга в цій частині підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 268, 447-451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), заінтересована особа: стягувач Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» в частині визнання неправомірними дії державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) щодо не направлення боржнику ОСОБА_1 копій постанов виконавчого провадження №61785321 про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа, визнання неправомірними дії державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) щодо проведення передчасних примусових виконавчих дій до отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження 61785321, про скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, та зобов`язання державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) зняти накладені постановами про арешт майна боржника , про арешт коштів боржника у зв`язку із поверненням виконавчого документа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - відмовити.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), заінтересована особа: стягувач Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» в частині визнання неправомірними дії державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) щодо не направлення боржнику ОСОБА_1 копій постанов виконавчого провадження №61785321 про стягнення витрат виконавчого провадження, визнання неправомірними дії державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) щодо винесення постанов ВП 61785321 про стягнення витрат виконавчого провадження, та скасування постанови державного виконавця ВП №61785321 про стягнення витрат виконавчого провадження провадженням закрити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому цієї ухвали суду.

Суддя