Справа № 463/6434/17 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/724/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

З участю: представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Кунтого Н.О., відповідача ОСОБА_2 та його представника-адвоката Когут Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 27 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

28 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом, який неодноразово уточнювала та в остаточній редакції позовної заяви просить визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності за кожним на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 ; припинити право спільної сумісної власності на автомобіль «Ravon» д.н.з. НОМЕР_1 з виплатою позивачу грошової компенсації в розмірі 70 000 гривень.

22 лютого 2018 року відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічний позов, який прийнято судом до розгляду з первісним, відповідно до якого ОСОБА_2 просить виділити йому у власність автомобіль марки «Ravon» модель R2 д.н.з. НОМЕР_1 , поклавши на нього боргові зобов`язання по погашенню кредиту за кредитним договором № 2/1523336 від 17 січня 2017 року, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та за борговою розпискою від 20 грудня 2016 року про позику коштів у ОСОБА_3 . Окрім цього, просить виділити у власність ОСОБА_1 автомобіль марки Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 , перукарське обладнання вартістю 18 000 гривень, яке знаходиться в орендованому приміщенні салону перукарні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: чотири крісла перукарські, кондиціонер марки Sanyo, телевізор, стіл масажний, два професійні фени, дві професійні перукарські машинки, а також стягнути з ОСОБА_1 кошти в сумі 164 945,81 грн.

Відтак, вартість майна, яке підлягає поділу становить 495 875 грн. Вартість майна, яке підлягає при поділі кожному із сторін в спільному майні подружжя становить 247 937,5 грн.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 27 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності за кожним на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 .

В задоволені решти вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Виділено у власність ОСОБА_2 автомобіль марки Ravon, модель R2, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , рік випуску 2016.

Виділено у власність ОСОБА_1 автомобіль марки Renault, моделі Laguna, державний номер НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 38 606 (тридцять вісім тисяч шістсот) гривень 30 (тридцять) копійок.

В задоволені решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 3 195 (три тисячі сто дев`яносто п`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок судових витрат.

Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 30 березня 2018 року про заборону ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням в даній справі, вчиняти будь-які дії щодо відчуження автомобіля марки Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 рік випуску, здавати його в оренду чи передавати в користування третім особам, а також укладати договори щодо передачі цього автомобіля в заставу скасовано.

Рішення суду оскаржив відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення в частині задоволення первісного позову та відмови у частині зустрічного позову незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Ухвалюючи рішення в частині визнання квартири АДРЕСА_1 спільною частковою власністю по Ѕ частки, суд безпідставно не взяв до уваги той факт , що кошти за квартиру під час її придбання сплачені не були, тобто квартира набута не за спільні кошти. Зазначене стверджується листом ОСОБА_1 від 16.11.2018 року на ім`я керівника ПП «Гарантія Сервіс»(а.с.30 т.2) про надання їй реквізитів для оплати за квартиру. Крім того, при прийнятті рішення в частині визнання квартири спільною частковою власністю подружжя, не надано належної оцінки інформації про доходи сторін за останні 5 років, а саме те, що єдиним доходом сім`ї була його зарплата, яка не давала змоги оплатити вартість квартири. Безпідставним є висновок суду про те, що дії спрямовані на розірвання договору купівлі-продажу свідчать про намагання вивести квартиру з переліку майна набутого у шлюбі, оскільки правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він визнаний судом недійсним. Судом також безпідставно не взято до уваги докази того, що ініціатором розірвання договору було ПП «Гарантія Сервіс», а також суд не дав належної оцінки факту оплати за квартиру його матір`ю ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 , а відтак безпідставним є висновок суду, що квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Не погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні вимоги про стягнення з позивача половини боргу по розписці з ОСОБА_3 , оскільки позивач зазначеного договору не оспорювала, а тому на момент ухвалення рішення він є дійсним. Висновок суду про те, що зазначений борг породжує фінансові зобов`язнання лише для відповідача суперечить п.24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11, а також в матеріалах справи є достатньо доказів, які підтверджують, що саме за взяті у борг кошти був придбаний один з автомобілів, який є предметом поділу.

Суд безпідставно вважав, що перукарське обладнання придбано ФОП ОСОБА_5 , оскільки жодних доказів про це суду не надано. Крім цього, суд допустив процесуальні порушення, які полягали у витребуванні доказів з власної ініціативи, що суперечить ч.7 ст.81 ЦПК України. Просить:

- скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права спільної часткової власності за кожним на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову;

-скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у зустрічному позові про стягнення з ОСОБА_1 половини боргу по розписці від 20.12.2016 року про отримання у позику від ОСОБА_3 5 000 доларів США, а саме 2 500 доларів США та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про виділення у власність ОСОБА_1 перукарського обладнання вартістю 18 000 грн., яке знаходиться в орендованому приміщенні салону-перукарні «Для тебе» за адресою АДРЕСА_2 , а саме: 4 крісла перукарські; 1 кондиціонер марки Sanyo, 1 телевізор, 1 стіл масажний, 2 професійні фени, 2 професійні перукарські машинки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 половину вартості даного майна.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України ( далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Когут Л.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Кунтого Н.О., вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2006 року, що стверджується Свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 3948, серія НОМЕР_4 (а.с.3).

Від спільного подружнього життя народився син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 15 січня 2018 року шлюб розірвано.

Сторони зазначають, що за час спільного подружнього життя ними придбано таке майно, яке просять розділити, а саме:

-квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано на ОСОБА_2 , що стверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23.11.2015 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 48217799 від 23 листопада 2015 року та Інформаційною довідкою № 107397506 від 13 грудня 2017 року з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ;

-Автомобіль « Ravon» д.н.з. НОМЕР_1 , що стверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 на ОСОБА_2 від 11.01.2017 року, вартість якого згідно

Висновку автотоварознавчого дослідження від 14 лютого 2018 року станом на день проведення дослідження становить 211 875 грн.;

-Автомобіль « Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_6 вартістю 204 363,9 грн.;

-Перукарське обладнання вартістю 18 000 грн., а саме: чотири крісла перукарські, кондиціонер марки Sanyo, телевізор, стіл масажний, два професійні фени, дві професійні перукарські машинки.

За приписами ст.60 Сімейного кодексу України (далі СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що відповідає змісту ст.368 Цивільного кодексу України (далі ЦК).

Частиною першою статті 70 СК визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Визнаючи квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності, суд виходив із правовстановлюючих документів на зазначену квартиру, яка була придбана відповідачем ОСОБА_2 для сім`ї ще задовго до розірвання шлюбу, в чому була впевнена позивач ОСОБА_1 ..

Квартира набута відповідачем ОСОБА_2 у шлюбі 11.09.2013 року, що стверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23.11.2015 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 48217799 від 23.11.2015 року та Інформаційною довідкою № 107397506 від 13 грудня 2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. (а.с 5-7 т.1).

Підставою для видачі Свідоцтва про право власності на спірну квартиру був Договір № 34/09-20139 (33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року, предметом якого були майнові права на квартиру АДРЕСА_3 на третьому поверсі загальною площею 77,6 кв.м.

З акту №87 від 17 березня 2015 року вбачається, що ОСОБА_2 у відповідності до Договору № 34/09-20139 (33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року отримав квартиру загальною площею 76,5 кв.м вартістю 344 250 грн. Зобов`язання згідно договору виконані в повному обсязі. Сторони претензій одна до одної не мають.

З Довідки ПП «Гарантія-Сервіс» за 2015 рік виданої ОСОБА_2 встановлено, що він виконав умови договору № 34/09-20139 (33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року укладеного з ПП «Гарантія-Сервіс» повністю, що надає йому право на отримання Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Доводи апелянта про те, що квартира не була оплачена за час шлюбу, надана під умовою з подальшою сплатою частинами, а відтак не є спільною сумісною власністю, не спростовує висновків суду. З листа позивача ОСОБА_8 від 16.11.2018 року на ім`я керівника ПП «Гарантія-Сервіс» (т.2 стр.30) встановлено, що ОСОБА_8 , дізнавшись під час розгляду справи у Личаківському районному суді м.Львова про несплату квартири, просить прийняти від неї кошти у розмірі 349 200,00 грн. або вказати актуальні банківські реквізити для безготівкового внесення на рахунок ПП «Гарантія-Сервіс» (а.с.30 т.2).

23.11.2018 року ПП «Гарантія-Сервіс» своїм листом на ім`я ОСОБА_8 повідомляє, що Договір № 34/09-2013 (33) купівлі-продажу майнових прав втратив свою юридичну силу, що робить неможливою її оплату за вищевказаним Договором (а.с.31 т.2). В той же час згідно платіжних доручень № 4281 від 05.12.2018 року , платіжного доручення № 2372 від 11.12.2018 року, платіжного доручення № 1302 від 13.12.2018 року ОСОБА_4 (мати відповідача ОСОБА_2 ) проводить оплату в інтересах ОСОБА_2 згідно Договору купівлі-продажу майнових прав № 34/09-2013 (33) від 11.09.2013 року та згідно Договору про відновлення дії Договору №34/09-2013 (33) купівлі-продажу майнових прав від 05.12.2018 року. Однак, правовстановлюючі документи на квартиру не були скасовані, реєстрація права власності на квартиру проведена за час перебування сторін у шлюбі, квартира придбана для проживання сім`ї, де є двоє малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За приписами ч.3 ст. 347 Цивільного кодексу у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 21 жовтня 2020 року задоволено позов ОСОБА_4 та стягнуто на її користь з ОСОБА_2 349 200 грн., які були внесені як оплата за спірну квартиру. (справа № 463/2736/20). Третя особа ОСОБА_8 у даній справі пояснила, що дії сторін у зазначеній справі направлені на уникнення поділу квартири, яка придбана у шлюбі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що ПП «Гарантія-Сервіс», видаючи документи різного змісту, діяло недобросовісно та його дії були спрямовані на захист інтересів відповідача ОСОБА_2 з метою захистити його одноосібне право на квартиру. Такі дії є суперечливими, оскільки у 2013 році сім`я ОСОБА_9 набула квартиру правомірно, проживала у такій п`ять років до розірвання шлюбу, позивач була впевнена, що сім`я забезпечена квартирою. Дізнавшись у 2018 році у Личаківському районному суді про неоплату відповідачем за квартиру, позивач ОСОБА_1 погодилася самостійно оплатити,однак ПП «Гарантія-Сервіс» відмовилося отримати кошти, але в подальшому такі приймає від третьої особи в інтересах ОСОБА_2 .. Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо оплати за квартиру ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 у грудні 2018 року, оскільки дії ПП «Гарантія-Сервіс» підлягають документальній перевірці правоохоронними органами. Отримання правовстановлюючих документів на квартиру в час шлюбу, впевненість сім`ї, що така забезпечена квартирою разом із дітьми- найважливіший доказ забезпечення сім`ї житлом та отримання житла саме для сім`ї.

Матеріалами справи встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі придбано автомобіль «Ravon» д.н.з. НОМЕР_1 , що стверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 11.01.2017 року за ОСОБА_2 . Для придбання вказаного автомобіля ОСОБА_2 отримав кредит у ПАТ «Креді Агріколь Банк» на загальну суму 83 300 грн. , що підтверджується Кредитним договором № 2/1523336 від 17 січня 2017 року. 21 грудня 2016 року ОСОБА_2 здійснив оплату вартості спірного автомобіля на суму 130 300 гривень СП ТОВ «Автомобільний дім Львів» як авансовий платіж, що визнається сторонами. Із довідки ПАТ «Креді Агріколь Банк» від 31 січня 2019 року № 51132-22/99 вбачається, що заборгованість за кредитним договором №и 2/1523336 від 17 січня 2017 року відсутня. Вартість зазначеного автомобіля згідно висновку автотоварознавчого дослідження становить 211 875 грн.

Згідно листа Територіального сервісного центру № 4641 регіонального сервісного центру у Львівській області МВС України від 21.02.2018 року № 31/13-4641 вбачається, що ОСОБА_1 є власником автомобіля « Renault Laguna « д.н.з. НОМЕР_2 вартістю 204 363,90 грн.

Отже, суд дійшов вірного висновку, що обидва автомобілі придбані у шлюбі, їх вартість в сукупності становить 416 238,90 грн. та прийняв рішення про залишення спірних автомобілів за кожним із сторін за ким вони зареєстровані на праві власності. При цьому, судом враховано, що ОСОБА_2 після розірвання шлюбу сплачено за автомобіль « Ravon « д.н.з. НОМЕР_1 оплату вартості кредиту на суму 84 723,69 грн., тому суд підставно зазначив із врахуванням погашення кредитних коштів, що вартість спільного майна, а саме, придбаних автомобілів становить 331,21 грн. та стягнув різницю у вартості автомобіляв із позивача ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що спірні автомобілі сторін були придбані на протязі шести місяців (січень 2017 року-липень 2017 року) , тому кошти позичені у ОСОБА_3 в сумі 5 (п`ять) тисяч доларів США були вкладені у придбання автомобілів, що є спільною сумісною власністю, однак доказів на який саме автомобіль були позичені кошти та вкладені немає, скільки боргу повернув відповідач ОСОБА_2 доказів не надано, а тому суд при поділі автомобілів підставно врахував їх вартість та прийняв правильне рішення в частині як розподілу автомобілів так і їх вартості.

Суд апеляційної інстанції у зв`язку із зустрічним позовом щодо розподілу автомобілів, які придбані у шлюбі в період 2017 року та стягненням різниці коштів зазначає, що відповідач ОСОБА_2 , проживаючи у квартирі, яка є спірною та доказує, що така не оплачена, купляє разом із позивачем два автомобілі майже в один час, що також викликає сумніви у видачі неправомірних документів ПП «Гарантія-Сервіс» в інтересах ОСОБА_2 .

Щодо розподілу перукарського обладнання, позивачем по зустрічному позову ОСОБА_2 не надано доказів, що таке придбане саме однією із сторін по справі у шлюбі, що саме цим обладнанням користується позивач ОСОБА_1 , окрім цього, таке знаходиться у перукарні «Для тебе» орендарем якого є ОСОБА_5 .

Відповідно до частини першої ст..81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий суд.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 27 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2021 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк