Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 391/335/21
Провадження № 2/391/150/21

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.12.2021р.селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області:
головуюча суддя Мумига І.М.
за участю секретаря Качинської О.В.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення із будинку без надання іншого житлового приміщення, -
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні власним житлом, шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_3 , із житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона являється одноосібним власником житлового будинку, розміщеного за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 15.02.1992. Однак, вона позбавлена можливості повноцінно користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності майном, оскільки в будинку зареєстрований відповідач, а саме ОСОБА_3 , який являється її сином. Наразі проживання в житловому будинку разом з сином стало нестерпним, з ініціативи сина виникають постійні сварки, що призводять до бійок. Зокрема відповідач неодноразово застосовував фізичне насилля до неї, викрадав кошти, псував майно, продавав побутові речі з будинку. Крім того, за її заявою в 2018 році було відкрите кримінальне провадження за фактом крадіжки тушок гусей. Вказане кримінальне провадження закрито в зв`язку з відмовою останньої від обвинувачення. Неодноразово відповідач притягувався до адміністративної відповідальності в 2017, 2020 та 2021 роках за вчинення домашнього насильства. Також, користуючись житлом, відповідач не несе витрат по його утриманню, не сплачує комунальні послуги.
Внаслідок таких дій відповідача, вона не може користуватися своїм майном. Оскільки відповідач систематично порушує правила співжиття, робить неможливим проживання в житловому будинку, попереджувальні заходи не дають ніякого результату, а тому вона змушена звернутися з позовом до суду про виселення відповідача із житлового будинку без надання йому іншого жилого приміщення.
На виконання вимог п. п.2, 3 ч.3 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 08.07.2021 року було відкрито провадження у цій цивільній справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 05.08.2021 відстрочено ОСОБА_2 сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.
У відповідності до ст. 174 ЦПК України, відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.
Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. (а.с.60).
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Вважає, що внаслідок наведених обставин в позові є всі підстави для виселення відповідача на підставі ст.116 ЖК, просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач ОСОБА_3 про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином двічі, однак на адресу суду повернулися конверти без вручення з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Після чого, відповідача викликано до суду шляхом оголошення на офіційному веб сайті суду 04.11.2021 (а.с.50,52,76).
В зв`язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №248303156 від 16.03.2021 (а.с.13) об`єкт житлової нерухомості - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу будинку від 15.02.1992, належить позивачу ОСОБА_2 (12).
Згідно з довідкою виконавчого комітету Компаніївської селищної ради № 10 Кропивницького району Кіровоградської області № 327 від 05.07.2021 про склад сім`ї ОСОБА_2 вказаному житловому будинку зареєстрований син ОСОБА_3 , 1987 року народження (а.с.14).
Судом з`ясовано, що позивачем пред`явлено до суду позов про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відповідача з підстав вчинення ним їй перешкод у користуванні власністю шляхом псування її майна, систематичного порушення правил співжиття, та як наслідок неможливого спільного проживання в одному житловому будинку.
Положеннями ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97/ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Частиною 1 ст.383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України).
В той же час, частиною 4 ст.9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
За змістом ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Згідно ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Так, відповідно до ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Однак, виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил співжиття.
У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року надано роз`яснення, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
Крім того, виходячи з офіційного характеру заходів запобігання і громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім`ї на підставі ст.116 ЖК без надання іншого жилого приміщення, факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, виконавчими комітетами, іншими уповноваженими органами, а заходів громадського впливу - органами самоорганізації населення (будинкові, вуличні, квартальні комітети, тощо), повинні підтверджуватися письмовими доказами.
Неправомірна поведінка правопорушника повинна створювати об`єктивну, а не суб`єктивну неможливість спільного проживання. Тому незначні порушення, а також порушення, що є таким лише на думку окремих осіб у силу їх суб`єктивного сприйняття, продиктованого певним ставленням до правопорушника чи властивостями характеру, не повинні спричиняти виселення. Для виселення за цією підставою необхідно встановити систематичність протиправних дій і безрезультатність застосування до правопорушника заходів попередження і громадського впливу.
Таким чином, законодавством встановлений чіткий порядок для виселення наймачів, членів сім`ї, які проживають разом з власниками житла.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем на обґрунтування своєї позиції представлено інформацію про те, що за її заявою в 2018 році було відкрите кримінальне провадження за фактом крадіжки тушок гусей її сином ОСОБА_3 . Вказане кримінальне провадження ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 14.12.2018 закрито в зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення, дану обставину позивач обґрунтовує тим, що має до сина почуття материнської любові та жалю (а.с.17-19). Також в якості доказу позивачем надано інформацію Компаніївського відділення поліції Долинського відділу поліції ГУНП України в Кіровоградській області про те, що протягом 2015-2020 років за категорією події «Домашнє насильство» зареєстровано 4 факти за участі ОСОБА_3 , а саме 14.07.2017, 06.04.2020, 15.07.2020 та 09.09.2020 (а.с.16). В 2021 році ОСОБА_3 також було двічі притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КпАП України (а.с.21-22). Крім того, з наданих до суду роздруківок платіжок за використаний природній газ, вбачається, що ОСОБА_2 , станом на 31.05.2021 має заборгованість за використаний газ в сумі 9 388,05 грн., що свідчить про те, що користуючись житлом, відповідач не несе витрат по його утриманню, не сплачує комунальні послуги (а.с.23). 21 квітня 2021 року працівниками поліції було винесено Терміновий заборонний припис стосовно відповідача, і його було зобов`язано залишити місце проживання(а.с.20).
Відтак суд визнає належними докази надані позивачем про вчинення протиправних дій щодо порушення правил співжиття, псування майна відповідачем.
Вказані докази підтверджують факт вчинення відповідачем систематичного порушенням правил співжиття. Також суд бере до уваги, що позивач є особою пенсійного віку, перебуває на обліку у онколога, що підтверджується довідкою від лікаря і такі умови проживання є загрозою для здоров`я та життя останньої.
За таких обставин, слід дійти висновку, що в наданих до суду доказах знайшла своє підтвердження систематична протиправна антигромадська поведінка відповідача щодо позивача, псування та руйнування ним належного їй майна, винність відповідача у створенні неможливих умов для проживання позивача з ним в одному будинку, а також наявність доказів про застосування заходів попередження, громадського впливу відносно відповідача, а відтак є всі підстави для виселення відповідача відповідно до ст.116 ЖК України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Керуючись ст.ст.10-13, 76-81, 141, 259, 280-282, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 316, 321, 383 ЦК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення із будинку без надання іншого житлового приміщення - задовольнити повністю.
Виселити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , з житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянці України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 та зняти його з реєстрації місця проживання у цьому будинку.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 908,00 грн.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, останнє місце реєстрації АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 07.12.2021.

Суддя І.МУМИГА